Справа № 369/1276/24 Головуючий в суді І інстанції - Лисенко В.В.
Провадження № 33/824/1864/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М.,

секретар: Сіваєва Ю.В.,

за участю:

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 -

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП -

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 20.01.2024 року, близько 17 години 30 хвилин, в Київській області, в Фастівському районі, в м. Боярка, вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом JAC д.н.з НОМЕР_1 , здійснив виїзд на забороняючий сигнал світлофору залізничного переїзду, а саме червоний. Таким чином, водій ОСОБА_1 порушив п. 20.5 В Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 123 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави без оплатного вилучення транспортного засобу у його власника. Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень, 60 (шістдесят) копійок.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій, просить постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги з доповненнями апелянт зазначає, що зазначене в протоколі правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв. А в матеріалах про адміністративне правопорушення не міститься будь-яких об`єктивних доказів його провини.

Крім того ОСОБА_1 подав доповнення до апеляційної скарги в яких зазначає, що свою вину у скоєному адміністративному правопорушенні не визнає, та не визнавав у суді першої інстанції.

До того ж, в матеріалах справи міститься достатньо доказів та обставин для закриття адміністративного провадження.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити,

перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційним переглядом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином не були з`ясовані обставини щодо вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, оскільки викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складання; посада, прізвище і ім`я по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу порушника; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення правопорушника; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Таким чином згідно положень ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення повинен містити всю необхідну інформацію щодо неправомірних дій чи бездіяльності особи, що забезпечить правильну кваліфікацію та притягнення особи до відповідальності за належною статтею КУпАП.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення, та не вправі вийти за межі протоколу.

Відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, настає за в`їзд на залізничний переїзд у випадках, коли рух через переїзд заборонений.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у в`їзді на залізничний переїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника чи чергового по переїзду, при закритому шлагбаумі або коли до переїзду наближається поїзд та інших порушеннях правил проїзду залізничних переїздів (формальний склад).

Суб`єкт адміністративного проступку - спеціальний (водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення тощо).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Під час апеляційного перегляду встановлено те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 виїзду на забороняючий сигнал світлофору залізничного переїзду, а саме червоний.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №287044 від 20.01.2024 вбачається, що 20.01.2024 о 17 годині 30 хвилин, в Київській області, в Фастівському районі, в м. Боярка, вул. Грушевського, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом JAC д.н.з НОМЕР_1 , здійснив виїзд на забороняючий сигнал світлофору залізничного переїзду, а саме червоний, чим порушив п. 20.5 в Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 інкримінується порушення п. 20.5 в Правил дорожнього руху України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП, адже матеріалами справи об`єктивно не підтверджено, що саме автомобіль JAC д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , порушив правила проїзду залізничного переїзду, які встановлені п. 20.5. в Правил дорожнього руху України.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими та беззаперечними доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 123 КУпАП, складений відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таких доказів матеріали даної справи не містять.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушеннямст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, а тому відсутні підстави для притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

За таких обставин, постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 123 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 - скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 123 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Рудніченко