ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 675/174/24

Провадження № 33/4820/367/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Кедруна Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.04.2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

За постановою суду, 01 лютого 2024 року о 22 год. 02 хв., ОСОБА_1 , у м. Ізяслав Шепетівського району Хмельницької області, по вул. Шевченка, 21, керував автомобілем марки «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, порушена координація рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Вважає, що судом було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Апелянт стверджує, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння, він чітко заявив, що їде в лікарню, але не як водій, тобто не відмовлявся від проходження огляду в лікувальному закладі, що підтверджується відеозаписом з місця події. Звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, оскільки працівником поліції таке не оформлялось і йому не надавалося. За таких обставин, на думку апелянта, матеріали справи не містять доказів того, що працівники поліції пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, що є порушенням вимог ст.266КУпАП. Водночас, протокол про адміністративне правопорушення, на думку апелянта, є неналежним доказом, оскільки порушено вимоги ст.266 КУпАП. У такому випадку, апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру проходження огляду на стан сп`яніння, вина його не доведена, тому провадження слід закрити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кедруна Л.С., на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.

Статтею 245 КУпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.

Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав. Пояснив, що в день складення стосовно нього адміністративних матеріалів, він спиртних напоїв не вживав та транспортним засобом не керував. Вказав, що перебував на водійському сидінні у вказаному у протоколі автомобілі, однак функції водія не здійснював, оскільки транспортний засіб не рухався. Ствердив, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікарні, але поліцейські йому пройти освідування, у такий спосіб, не пропонували. Якби працівники поліції доставили його до медичного закладу, він пройшов би огляд відповідно до вимог закону.

Разом з тим, такі показання ОСОБА_1 спростовуються дослідженими місцевим та апеляційним судом доказами.

Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 476877 від 01 лютого 2024 року вбачається, що 01 лютого 2024 року о 22 год. 02 хв. гр. ОСОБА_1 у м. Ізяслав, по вул. Шевченка, 21, Шепетівського району Хмельницької області керував автомобілем марки «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення, порушена координація рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, такий огляд ОСОБА_1 запропоновано пройти у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився.

Матеріали справи містять розписку про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, від підпису у яких ОСОБА_1 відмовився.

Постановою інспектора Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Іванова О. С. від 01 лютого 2024 року серії ЕНА № 1355918 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн за те, що останній у м. Ізяслав, по вул. Шевченка, 21, Шепетівського району Хмельницької області керував транспортним засобом та не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1 Правил дорожнього руху.

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, а тому і не було підстав проходити огляд на стан сп`яніння спростовуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції, який долучений до матеріалів справи, та якому суд першої інстанції дав належну оцінку, з якого вбачається, що у м. Ізяслав, по вул. Шевченка, Шепетівського району Хмельницької області рухався транспортний засіб поліцейських. У цей час працівники поліції помітили, як попереду них здійснював рух заднім ходом автомобіль марки «FIAT SCUDO», д.н.з. НОМЕР_1 , без ввімкнених світлових пристроїв у темну пору доби. Надалі поліцейські під`їхали до вказаного транспортного засобу та підійшли до нього. У цей момент із водійського сидіння вийшов ОСОБА_1 , побіг за автомобіль та почав рух у невідомому напрямку. Його наздогнали працівники поліції, які при спілкуванні із водієм виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а тому запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі. Натомість ОСОБА_1 ігнорував пропозиції поліцейських та стверджував, що автомобілем не керував. Надалі поліцейські знову виразно та зрозуміло запропонували водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак останній продовжував наголошувати на тому, що не керував автомобілем. На всі подальші пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі ОСОБА_1 відповідав, що не керував транспортним засобом, а тому такі дії поліцейськими правомірно розцінено як відмову від проходження огляду.

Досліджений відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відображені на відеозаписі обставини у місцевому суді підтвердив інспектор СРПП Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Аністратінко В. О., який пояснив, що при здійсненні патрулювання у м. Ізяслав, по вул. Шевченка, було помічено автомобіль, який рухався заднім ходом до будинку № 21, без ввімкнених світлових пристроїв. Коли поліцейські подали сигнал за допомогою проблискових маячків, водій транспортного засобу, яким виявився ОСОБА_1 , покинув автомобіль та намагався втекти. При спілкуванні із водієм у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітке мовлення і почервоніння очей. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі, однак водій уникав відповіді на пропозицію та стверджував, що транспортним засобом не керував. На всі подальші пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідав, що не буде проходити огляд як водій, оскільки він автомобілем не керував, тому такі його дії були розцінені як відмову від проходження огляду. У подальшому, стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Направлення на проходження огляду у медичному закладі поліцейськими не складалося, оскільки водій огляд у такій формі пройти не бажав.

Аналогічні пояснення у суді першої інстанції було надано і інспектором Відділу поліцейської діяльності № 2 Шепетівського районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області Івановим О.С.

Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження ОСОБА_1 з приводу того, що він не відмовлявся від проходження огляду та висловлював згоду на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, відхиляються, так як із досліджених відеозаписів вбачається, що неодноразово зроблені поліцейськими пропозиції пройти огляд на місці зупинки чи в лікувальній установі ОСОБА_1 ігнорував та стверджував, що автомобілем не керував. Тому поліцейським ОСОБА_2 повідомлено, останньому, що такі його дії розцінюються, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У матеріалах справи відсутні, стороною захисту під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги є неприйнятними.

Посилання апеляційної скарги на те, що до протоколу не додано направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, оскільки таке направлення видається, якщо особа погоджується проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, однак, у даному випадку, ОСОБА_1 згоду на такий огляд не надав, що підтверджується безперервним відеозаписом події.

Всі інші доводи, наведені у апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18.04.2024 стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.