Справа № 451/206/24 Головуючий у 1 інстанції: Куцик- Трускавецька О.Б.
Провадження № 33/811/459/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника ОСОБА_1 адвоката Богуша І.М., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Богуша Ігоря Михайловича на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року,

встановив:

постановою Радехівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року об`єднано в одне провадження справу №451/206/24 (провадження №3/451/159/24) зі справою №451/207/24 (провадження №3/451/160/24) відносно ОСОБА_1 , присвоївши справі №451/206/24 (провадження №3/451/159/24). ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ч.3 ст.30 КУпАП до адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобом, накладеного даною постановою, приєднано невідбуту частину адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, накладеного постановою Радехівського районного суду Львівської області від 22.11.2022 та остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки 8 місяців 26 днів. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП закрито за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Відповідно до постанови, ОСОБА_1 , 11.02.2024 о 20 год 12 хв у м. Радехів по вул. Селезінки керував автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в медичному закладі у лікаря зі згоди водія у встановленому законом порядку. Стан алкогольного сп`яніння підтверджується висновком лікаря №22, дане правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 2 статті 130 КУпАП.

Окрім цього, ОСОБА_1 , 11.02.2024 о 20 год 12 хв у м. Радехів по вул. Селезінки керував автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, а саме будучи позбавленим права керування т/з, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена частиною 5 статті 126 КУпАП.

На згадану постанову адвокат Богуш І.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Радехівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Стверджує, що на час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП не набрала чинності постанова Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2023 року у справі №446/1757/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки вона оскаржується в апеляційному порядку.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції невірно застосував вимоги ст. 30 КУпАП. Зазначає, що ОСОБА_2 11 лютого 2024 року не вчинив нового адміністративного правопорушення, за яке застосовано стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом, тому суд не мав права приєднувати невідбуту частину стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Вважає, що суд позбавлений процесуальної можливості усувати допущені посадовою особою суб`єкта владних повноважень недоліки чи помилки і як наслідок дійти висновку про наявність у діях особи складу та події адміністративного правопорушення, у тому числі перекваліфікації дій. А протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності її вини, оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи неспростованих презумпцій факту.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, що не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги у її відсутність.

Представник ОСОБА_1 адвокат Богуш І.М., не заперечив про розгляд апеляційної скарги у відсутність його довірителя.

Заслухавши доводи адвоката Богуша І.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , 11.02.2024 о 20 год 12 хв у м. Радехів по вул. Селезінки керував автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог п. 2.9 «а» ПДР України.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя дав належну оцінку і навів у постанові, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, серії ААД № 666177 від 11.02.2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.02.2024 року; висновком лікаря щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11.02.2024 року; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 960523 від 11.02.2024 року; долученим до матеріалів справи компакт-диском.

Закриваючи провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП за відсутністю у його діях складу цього адміністративного правопорушення, суддя місцевого суду покликався на те, що постанова Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.130 КУпАП, ч.5 ст 126 КУпАП не набрала законної сили на час складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 666143 від 11.02.2024 року. Апеляційний суд погоджується із таким висновком судді місцевого суду, і таке в апеляційній скарзі не оспорюється.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Щодо апеляційних доводів про неправомірність перекваліфікації судом першої інстанції дій ОСОБА_1 з ч.2 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності,

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суддя місцевого суду дійшов до вірного переконання, що перекваліфікація дій ОСОБА_1 із ч.2 ст130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП не порушує його прав та не погіршує його становище.

Вбачається, що у цьому випадку мало місце аналогія закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, яка полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Так, відповідно до ст.8 Конституції Українив в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 зазначав, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення». У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогамист. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, перекваліфікація дій ОСОБА_1 у цьому конкретному випадку за обставин, встановлених судом першої інстанції та перевірених у апеляційному порядку, є вірною, та не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування чи зміни постанови судді немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Богуша Ігоря Михайловича залишити без задоволення.

Постанову Радехівського районного суду Львівської області від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ