ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1485/24 Справа № 205/2265/24 Суддя у 1-й інстанції - Калініченко Г. П. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю захисника Мороз К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки з оплатним вилученням транспортного засобу автомобіля Шевроле АВЕО, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

У постанові суду зазначено, що 14 грудня 2023 року о 12 годині 42 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем Шевроле Авео, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Миколи Хвильового, в районі будинку 24 в м. Дніпро в стані наркотичного сп`яніння. Відповідно висновку лікарня №6274 від 28.01.2024 ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції неповністю з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшов висновків, яку не відповідають дійсним обставинам справи, внаслідок чого судове рішення є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної ч.2 ст.130 КУпАП, як повторне протягом року вчинення правопорушення, особу вже має бути піддано адміністративному стягненню з вчинення однорідного правопорушення, у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з приводу чого було подано апеляційну скаргу, розгляд якої ще не призначений у суді.

Зазначена постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2023 набрала законної сили 01.01.2024, таким чином, на думку апелянта, станом на 14.12.2023 він не був особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що саме 14.12.2023 є датою, коли фактично він нібито вчинив адміністративне правопорушення згідно обвинувачення, викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення. В цей же день 14.12.2023 було проведено огляд та, згідно вимог ст. 266 КУпАП, висновок щодо проведеного огляду повинен був бути складений у присутності працівника поліції, та протягом 24 годин мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення. Водночас, протокол було складено лише 16.02.2024, що є суттєвим порушенням вимог закону.

Також апелянт вказує, що фабула обвинувачення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизована, по формі та змісту не відповідає диспозиції ч.2 ст. 130 КУпАП, тобто у протоколі ОСОБА_1 ставиться за провину вид відповідальності, який не передбачений диспозицією ч.2 ст. 130 КУпАП, а фабула обвинувачення не відображає усіх істотних кваліфікуючих ознак складу даного правопорушення, оскільки у протоколу взагалі не вказано про ознаки повторності, а саме не зазначено про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Однак суд першої інстанції виклав фабулу обвинувачення, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в іншій редакції, вказавши про те, що в діях ОСОБА_1 встановлено порушення п.2.9 ПДР України та доведено його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, як керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, вчинене повторно, протягом року. На думку апелянта, фабули постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення містять різні об`єктивні сторони вчинення адміністративного правопорушення.

В той же час, оскільки фабула обвинувачення, яка зазначена у протоколі серії ААД № 692221 від 16.02.2024 не відображає усіх істотних кваліфікуючих ознак складу даного правопорушення, апеляційний суд позбавлений можливості перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч.2 ст. 130 КУпАП на ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 був заповнений 28.01.2024, а повідомлення про запрошення останнього до підрозділу управління патрульної поліції для складання протоколу за вчинення ним адміністративного правопорушення складено 01.02.2024, тобто через чотири для з дня заповнення висновку, що на думку апелянта, свідчить про безпідставність затягування працівниками поліції строку складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Наведене свідчить про те, що апелянта не було повідомлено про необхідність явки до УПП в Дніпропетровській області на 09.00 годину 16.02.2024 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, на що не звернув увагу суд першої інстанції.

У даній справі має місце істотне порушення процесуальних норм під час складання протоколу серії ААД № 692221 від 16.02.2024 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП, отже цей протокол у розумінні ст. 251 КУпАП, не можна вважати допустимим доказом у справі.

Крім того, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння не було складено безпосередньо після освідування ОСОБА_1 , а тому його примірник не був виданий оглянутій особі, що підтверджується відсутністю його підпису у висновку.

Апелянт вказує на незаконність рішення суду першої інстанції в частині застосування додаткового стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу автомобіля Шевроле Авео, який не належить ОСОБА_1 . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, зазначений автомобіль Шевроле Авео р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 .

Також на думку апелянта, не ґрунтується на доказах і висновок суду першої інстанції про те, що оскільки особа була за кермом та не заперечувала факт керування, то її можна вважати водієм. При цьому останній посилається на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів КАС, викладену у рішенні від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17 про те, що поліцейські не мають права вимагати у водія документи без доказів порушення ПДР, в іншому випадку, зупинка вважається незаконною.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі щодо нього за ч.2 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

До апеляційного суду на визначену дату та час судового розгляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, але захисник не заперечував проти можливості розгляду справи без підзахисного, що відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

В судовому засіданні захисник Мороз К.Т. підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, просив апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вислухавши захисника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення, який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП; рапорт працівника патрульної поліції, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, його направлення до медичного закладу для проходження огляду та отримання висновку №6274 відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлене наркотичне сп`яніння; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 6274, відповідно до якого станом на 13 год. 30 хв. 14 грудня 2023 року у ОСОБА_1 встановлено наркотичне сп`яніння; переглянутий в судовому засіданні відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції; постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 692221 від 16.02.2024 року, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 14.12.2023 року о 12 годині 42 хвилини в м. Дніпро, Новокодацький район, по вул. Миколи Хвильового, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO TC58V д.н.з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, згідно висновку лікарня-нарколога № 6274, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП.

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено на запрошення до УПП не з`явився. Зафіксовано, що документи не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався.

З рапорта поліцейського взводу 1 роти 4 батальйону 3 УПП в Дніпропетровській області ДПП сержанта поліції Тлустенко Д.В. від 16.02.2024, вбачається, що 14.12.2023 року приблизно о 12 годині 42 хвилин, у м. Дніпро, Новокодацький район, вул. Миколи Хвильового, 24, згідно п. 3 ч.1 ст. 35 ЗУ Про національну поліцію було зупинено транспортний засіб CHEVROLET AVEO TC58V д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм були виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло та виражене тремтіння пальців рук. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що водій погодився.

Згідно висновку лікарі-нарколога № 6274 від 28.01.2024, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Посвідчення водія не вилучалось, так як водій на виклик до УПП не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Подію зафіксовано на бодікамери: 472313, 475893, 472214, 470935. На водія було складено протокол за ч.2 ст. 130 КУпАП серії ААД № 692221 (а.с.2).

Згідно висновку КП ДБКЛПД ДОР № 6274 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.01.2024 року (а.с.3), проведеного лікарем ОСОБА_3 , було встановлено, що ОСОБА_1 14.12.2023 о 13 годині 30 хвилин перебував у стані наркотичного сп`яніння (метамфітаміни).

З повідомлення від 01.02.2024 №1532/41/19/10-2024 вбачається, що ОСОБА_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, був запрошений на 09.00 годину 16.02.2024 до приміщення відділу розшуку та дізнання до поліцейського 1 взводу 4 роти 3 батальйону УПП в Дніпропетровській області Тлустенко Д. (а.с.4).

Відповідно до картки обліку адміністративного правопорушення, та копії постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.6-9).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, які містяться у 1 файлі на одному DVD-R диску долученого до матеріалів справи (а.с.1 об).

На безперервному відеофайлі міститься єдиний запис з нагрудних камер працівників поліції № 472313, 475893, 472214 тривалістю 12:43:05-13:44:50 години. Так, на відеозапису з нагрудної камери № 472313 видно, як працівник поліції підійшов до автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , який на прохання поліцейського пред`являє документи на транспортний засіб та посвідчення водія та повідомляє про те, що його раніше вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, справа слухається у суді.

Потім працівник поліції попросив водія ОСОБА_1 вийти з автомобіля та о 12:46:44 годині запису запропонував йому пройти медичний огляд на перебування у стані наркотичного сп`яніння, на що водій повідомив, що вже їздив до лікарні на огляд позавчора, однак медичного висновку ще не має.

Далі, на прохання водія ОСОБА_1 , працівник поліції повідомив про причину зупинки транспортного засобу, а саме: п. 3 ч.1 ст. 35 ЗУ Про національну поліцію та ще декілька разів пропонував проїхати до медичного закладу для проходження огляду на перебування у стані наркотичного сп`яніння.

О 12:51:39 годині запису водій ОСОБА_1 вказав:Я відмовляюся їхати.

На відеозапису з нагрудної камери № 475893 вбачається, як працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що від керування транспортним засобом його відсторонено, потрібен тверезий водій, щоб забрати автомобіль.

О 12:52:26 годині запису водій ОСОБА_1 сказав:Добре, поїхали.

Далі на відеозапису зафіксовано, як водія ОСОБА_1 на автомобілі поліцейський доставлено до медичного закладу.

На запису з нагрудної камери № 472214 видно, що автомобіль ОСОБА_1 стоїться на узбіччі дороги, працівник поліції підходить до водія, який сидить на кермом автомобіля, називає себе та просить надати документи на транспортний засіб та посвідчення водія.

О 12:51:53 годині запису поліцейський повідомив водію ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння: дуже вузькі зіниці, яка не реагують на світло, неприродна блідість обличчя.

З 13:32:34 години запису вбачається, що у медичному закладі лікар оформляє документи, ОСОБА_1 підписує документи, потім проходить необхідні тести та здає аналізи.

Отже, на наданому відеофайлі зафіксовано фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують апеляційні твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд вважає, що хоча вказані відеозаписи і не містять моменту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на що звертає увагу апелянт, але в цілому відображають усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП. Як правильно зазначено судом першої інстанції, на відеозапису з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що автомобіль ОСОБА_1 знаходиться на узбіччі з увімкненим аварійним сигналом, на місці водія перебуває ОСОБА_1 , який на прохання працівника поліції надає документи на транспортний засіб та документи, що підтверджують право останнього на керуванням автомобілем. При цьому водій ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом.

Разом з цим, на переконання апеляційного суду, є некоректними посилання апелянта на правову позицію КАС Верховного Суду, викладену у справі № 686/11314/17, де суд дійшов висновку, що працівник поліції не мають права вимагати у водія документи без доказів порушення останнім ПДР. Наведені висновки стосуються правовідносин, що регулюються Кодексом адміністративного судочинства України, а отже є відмінними від правовідносин, які існують у нашій справі та які регулюються нормами КУпАП, крім того, обставини справи у вказаному рішенні не є тотожними з обставинами справи щодо ОСОБА_1 . На наданому відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, як останні повідомили водію про причину зупинки транспортного засобу - п. 3 ч.1 ст. 35 ЗУ Про національну поліцію.

Аналізуючи апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що фабула обвинувачення, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизована, по формі і змісту не відповідає диспозиції ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки у протоколі не вказано ознак повторності правопорушення, а суд першої інстанції виклав фабулу обвинувачення в іншій редакції, апеляційний суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №692221 від 16.02.2024 щодо ОСОБА_1 , він містить усі необхідні дані, передбачені положеннями ч.1 ст. 256 КУпАП, зокрема, і суть адміністративного правопорушення, що ставиться у провину водію ОСОБА_1 .

Так, у протоколі вказано, що 14.12.2023 року о 12 годині 42 хвилини в м. Дніпро, Новокодацький район, вул. Миколи Хвильового, 24, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом CHEVROLET AVEO TC58V д.н.з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння згідно висновку лікарня-нарколога № 6274, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

Переліки відомостей, які має містити протокол про адміністративне правопорушення, визначений ст.256 КУпАП, Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року №1376 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за №1496/27941, та не містять обов`язку працівника поліції зазначати у протоколі про адміністративне правопорушення ознаки повторності правопорушення, з огляду на те, що у ньому, після викладення фабули правопорушення, зазначено норму закону, якою передбачена відповідальність водія за вчинення такого правопорушення у даному випадку це ч.2 ст. 130 КУпАП.

Звертається увагу на те, що ч.2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дійсно, як зазначено апелянтом, протокол про адміністративне правопорушення серії не містить відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протягом року, однак обов`язкове зазначення цих відомостей у протоколі не передбачено вимогами законодавства. Одночасно у протоколі вказано, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.130 КУпАП. Крім того, відомості про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП містяться у долучених працівниками поліції до матеріалів справи картки обліку адміністративного правопорушення та копії постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2012.2023 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.6-9), а також долученими до справи апеляційним судом з ЄДРСР копіями відповідних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, які вказують на те, що постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2012.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не була скасована у встановленому законом порядку та набрала законної сили.

Цим рішенням, зокрема, було встановлено, що ОСОБА_1 вчинив вищевказане правопорушення 10 жовтня 2023 року та наступне правопорушення, яке наразі йому інкримінується у цій справі, скоїв 14 грудня 2023 року, тобто повторно протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, як-то передбачено ч.2 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що фабули протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду першої інстанції містять різні об`єктивні сторони вчинення правопорушення через те, що суд визнав доведеним вину ОСОБА_1 за ч.2 ст. 130 КУпАП за ознаками повторності дій, які у протоколі зазначені не були, - на переконання апеляційного суду є неспроможними, оскільки відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. Як убачається з постанови, наведені вимоги закону судом першої інстанції було виконано у повному обсязі, зокрема було встановлено обставини вчинення адміністративного правопорушення та надано відповідну правову оцінку дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про те, що його дії не можуть бути кваліфіковані за ч.2 ст. 130 КУпАП, оскільки постанова Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20.12.2023 набрала законної сили 01.01.2024; що висновок щодо проведеного огляду повинен був бути складений у присутності працівників поліції та протягом 24 годин мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення; та що особу, яка притягується до адміністративної відповідальності не було запрошено до УПП для складання протоколу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом положень ст. 254 КУпАП, строк для складання адміністративного протоколу починає свій відлік після того, як в посадової особи, уповноваженої складати протокол, буде достатньо фактичних даних для висновку про наявність в діях чи бездіяльності особи вини у вчиненні правопорушення, наявності всіх достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, тобто після виконання всіх необхідних процесуальних дій.

Як вбачається з висновку КП ДБКЛПД ДОР № 6274, його було складено 28.01.2024 року (а.с.3). Твердження апелянта про те, що такий висновок повинен бути складений у присутності працівника поліції безпосередньо після освідчення особи та його примірник повинен був бути врученій останньому - не відповідає вимогам ч.4 ст. 266 КУпАП. Відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався зі скаргами до керівництва медичної установи на дії медичних працівників щодо неналежного проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння чи неналежного заповнення медичних документів, апелянтом не надано.

Даних про дату надходження до відділу поліції Висновку № 6274 від 28.01.2024 року щодо ОСОБА_1 , матеріали провадження не містять.

Відповідно до повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції №1532/41/19/01-2024 від 01.02.2024 року, ОСОБА_1 було запрошено до підрозділу управління патрульної поліції на 09.00 годин 16 лютого 2024 року (а.с.4).

Згідно рапорту поліцейського (а.с.2), 16.02.2024 року за результатом медичного висновку № 6274 від 28.01.2024 щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене саме ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки станом на 16.02.2024 року у працівників поліції була наявна інформація про визнання Дніпровським районним судом м. Дніпропетровська Дніпропетровської області ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (постанова суду від 20.12.2023).

Наведене дає підстави вважати, що після отримання та опрацювання посадовою особою, уповноваженої складати протокол, достатніх даних для заповнення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, такий протокол стосовно ОСОБА_1 було складено та вірно було визначено правову кваліфікацію дій останнього за ч.2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про складення протоколу з порушенням порядку, встановленого законом, а саме поза межами строку для складання такого протоколу, на переконання апеляційного суду є такими, що ґрунтуються на власному, помилковому тлумаченні положень процесуального закону.

Складення протоколу з порушенням процесуальних строків само по собі не може виключати склад адміністративного правопорушення, а стосується питання його допустимості протоколу як доказу, тобто його оформлення (збирання доказу) відповідно до встановленого законом порядку.

Апеляційний суду зауважує, що особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не оскаржується факт його перебування 14.12.2023 року у стані наркотичного сп`яніння, а лише належність та допустимість доказів по справі, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, повідомлення його про необхідність явки до УПП для складання протоколу. Разом з цим, будь-яких доказів оскарження дій працівників поліції щодо допущених ними процесуальних порушень складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , останнім надано не було.

Отже, на переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння повторно, протягом року, при обставинах встановлених постановою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року, чим було порушено вимоги п.2.5 а ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів його винуватості у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права під час вирішення питання про накладення на нього адміністративного стягнення в частині оплатного вилучення транспортного засобу, є слушними, з огляду на таке.

Відповідно до ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, та іншими законами України.

Санкція ч.2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність водіїв у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як слідує зі змісту постанови суду першої інстанції, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки з оплатним вилученням транспортного засобу автомобіля Шевроле АВЕО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд послався на характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази щодо належності транспортного засобу CHEVROLET AVEO TC58V д.н.з. НОМЕР_1 особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 692221 від 16.02.2024 року зазначено, що власником даного транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с.1). Даний висновок підтверджується і відомостями з картки обліку адміністративного правопорушення (а.с.9), де власником транспортного засобу CHEVROLET AVEO TC58V д.н.з. НОМЕР_1 зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, висновок суду першої інстанції про накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стягнення в частині оплатного вилучення транспортного засобу, який не є його власністю, безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 має бути призначено адміністративне стягнення, в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а постанова судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року - зміні в частині призначення адміністративного стягнення, з накладенням на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП - адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО