ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1901/24 Головуючий І інстанції Онупко М.Ю.
Провадження № 33/818/1399/24 Суддя доповідач Гєрцик Р.В.
Категорія: ст.124 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Гєрцика Р.В.

секретаря судового засідання Костенко Ю.С.

за участю захисника Цимбалюка С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу захисника Цимбалюка С.В. на постанову судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 ,-

УСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2024 року о 15 год. 30 хв. в м. Харків по пр-ту Байрона, 108, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Chery SQR д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai+2 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2024року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.38 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисникпросить постанову судді скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог посилається на те, що постанова судді була ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме суддя не з`ясував фактичних обставин ДТП, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, підійшов формально до вирішення справи, що потягло за собою закриття провадження у справі, без встановлення відсутності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що на думку апелянта, є обов`язковим.

Вказує, що відповідно до висновку експертів встановлена наявність порушень п.10.1, п.10.3 ПДР з боку саме водія автомобіля Nissan ОСОБА_2 , що стали причиною ДТП, однак суд не вирішив питання доведення винуватості його підзахисного.

Мотиви суду

Перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.

В розумінні ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення є кримінальним провадженням, тому до таких справ за аналогією можливо застосувати принципи кримінального процесу.

А відтак, у справах про адміністративні правопорушення, на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, особа, щодо якої розглядається справа, та потерпілий додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.

Поширення стандартів кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення, безсумнівно, зумовлює необхідність дотримання особливих вимог до процедури збирання, подання та оцінки доказів, а також до вмотивованості судових рішень, які у разі визнання особи винною повинні містити відповідні достатні мотиви, які дали змогу спростувати презумпцію невинуватості та призначити пропорційне вчиненому покарання.

У рішенні у справі «Олег Колесник проти України» ЄСПЛ вказав, що вимоги пункту 3 статті 6 Конвенції слід розглядати як конкретні аспекти права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції, і завдання суду полягає у тому, щоб з`ясувати, чи був увесь зазначений процес, включно зі способом, у який здійснювався збір доказів, «справедливим» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Закриваючи провадження у справі щодо ОСОБА_3 , суддя виходив з того, що на час розгляду справи строк, передбачений статтею 38 КУпАП сплинув, а тому вважав, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

При цьому, як убачається зі змісту оскаржуваної постанови судді були встановлені фактичні обставини справи, а саме те, що 19.03.2024 року о 15 год. 30 хв. в м. Харків по пр-ту. Байрона, 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chery SQR д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai+2 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вимогами статті 280 КУпАП покладено на суддю обов`язок, крім іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовий аналіз змісту положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

Так, з положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.

Перелік обставин, які виключають провадження у справі про адміністративні правопорушення закріплений в статті 247 КУпАП та є вичерпним. Пунктом 7 ст. 247 КУпАП передбачено закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу, тобто мова йде лише про можливість накладення адміністративного стягнення, що апріорі без визнання факту винуватості особи є неможливим.

Стаття 38 КУпАП регулює питання строків накладення адміністративних стягнень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завдання провадження в справах про адміністративні правопорушення с: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, системний аналіз положень ст. 38, 245, 247 КУпАП дає підстави для висновку, що безумовно суд перед вирішенням питання про закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, повинен вирішити питання про наявність чи відсутність події правопорушення та про винуватість чи невинуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18) підтверджує цю правову позицію, згідно з якою «закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення».

З точки зору матеріального підходу нереабілітуючими визнаються обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Водночас стаття 284 КУпАП не містить обмежень при винесенні постанови про закриття справи встановити вину особи та навести про це в мотивувальній та резолютивній частинах постанови.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою/нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

Крім того, ст.80 КУпАП встановлюється обов`язок при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати низку обставин, в тому числі чи винна особа в його вчиненні, чи ні, тим більш коли особа наполягає на своєї невинуватості.

Також, апеляційний суд зазначає, що лише під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення в порядку КУпАП можливо встановити винуватість або невинуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Та цей обов`язок покладений лише на органи (в даному випадку місцеві суди), що розглядають справи про адміністративні правопорушення, їх рішення мають преюдиціальне значення для подальшого вирішення спірних питань, в тому числі щодо відшкодування шкоди, страхових виплат тощо.

За змістом статті 124 КУпАП, порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад).

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, судовим розглядом встановлено, що 19.03.2024 року о 15 год. 30 хв. в м. Харків по пр-ту. Байрона, 108, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Chery SQR д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai+2 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За наслідками зазначеної ДТП, поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 455440 від 19.03.2024 року за невиконання водієм ОСОБА_1 вимог пункту п.12.1, 13.1 ПДР України.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 було призначено транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизи.

Висновком експертів № 4647/4768 від 17.06.2024 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля Nissan ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Nissan ОСОБА_2 визначалась шляхом виконання ним вимог п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру; в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Nissan ОСОБА_2 не відповідали вимогами п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Chery ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Вирішити питання про те, чи в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля Chery ОСОБА_3 відповідали вимогами п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і чи знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наявність або відсутність технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Nissan для водія автомобіля Chery ОСОБА_1 експертним шляхом не представляється можливим (а.с. 40-44).

Однак судом, який призначив таку експертизу, не було надано оцінки зазначеному експертному висновку в контексті доведення винуватості ОСОБА_3 .

Пунктом 12.1 ПДР України визначений обов`язок водія вибору в установлених межах безпечної швидкості руху необхідної для постійного контролю руху транспортного засобу та безпечного ним керування. Вибір такої швидкості руху водієм повинен проводитись із урахуванням дорожньої обстановки, особливостей вантажу і стану транспортного засобу.

Аналіз цієї правової норми указує на те, що законодавцем не визначено конкретної швидкості, яку повинен дотримуватись водій у відповідній дорожній ситуації. Визначення такої швидкості віднесено до компетенції водія за необхідності урахування ним обставин, визначених у п. 12.1 ПДР України для досягнення тих цілей, які передбачені тим же пунктом. Суд вважає, що поняттям «безпечне керування транспортним засобом» охоплюється необхідність вчинення водієм усього комплексу дії, пов`язаних із керуванням автомобілем для запобігання негативних наслідків у вигляді наїзду на людей, перешкоди, зіткнення автомобілів тощо, у тому числі і можливості зупинки автомобіля у випадку виникнення обставин які вимушують водія вчинити такі дій. До цих обставин відноситься і раптова зупинка транспортного транспорту, що рухається попереду або поряд.

Згідно п. 13.1. ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення пункту 13.1 ПДР України, яким передбачений обов`язок водія дотримуватися безпечної дистанції у залежності від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу.

Поняття «безпечна дистанція» визначене у п. 1.10 ПДР України, відповідно до якої безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру.

Аналіз вказаних правових норм дає підстави стверджувати про те, що ними визначений обов`язок водія дотримуватись такої дистанції до іншого транспортного засобу, який забезпечить водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню із транспортним засобом, який рухається попереду або поряд у випадку раптового гальмування або зупинки цього транспортного засобу.

Системний аналіз положень п. 12.1 та п. 13.1 ПДР України у поєднанні останнього із п. 1.10 ПДР України дає підстави стверджувати, що на водія покладається обов`язок вибору такої швидкості руху та дотримання такої дистанції та інтервалу до автомобіля, який рухається попереду та поряд, які забезпечують можливість уникнення зіткнення із цим автомобілем у випадку його зупинки чи раптового гальмування.

При цьому, законодавцем не зроблено жодних виключень із даних правил, пов`язаних із конкретними діями водія транспортного засобу, який рухається поряд або по переду, у тому числі і у зв`язку із оглядом ним дорожньої обстановки, з`ясування дій інших учасників дорожнього руху, прийняття рішення про вчинення тих або інших дій, пов`язаних із керуванням транспортним засобом, тощо.

Згідно п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Під терміном небезпека для руху, ПДР розуміє зміну дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

Твердження апелянта про те, що наявність вини ОСОБА_1 спростована зазначеним висновком експерта, є необґрунтованими, оскільки відповідно до цього висновку було встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Chery ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР та пункти 12.1 та п. 12.3 ПДР розміщені в одному розділі ПДР, є взаємоузгодженими та зобов`язують учасників дорожнього руху дотримуватись безпечної швидкості руху та враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відтак, Правилами дорожнього руху на водія покладається обов`язок бути максимально уважним та у разі виникнення небезпеки для руху знизити швидкість задля уникнення аварійних ситуацій. Натомість, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Chery SQR д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai+2 д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду та обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Схема ДТП, відеозапис із місця вчинення пригоди, пояснення учасників дорожньої пригоди від 19.03.2024 року, протокол про адміністративне правопорушення, висновок експертів № 4647/4768 від 17.06.202,4 року в своїй сукупності, є належними доказами, які можуть свідчити про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, а саме пояснень, написаних власноручно ОСОБА_1 від 19.03.2024 року та власноручно написаних ним поясненнях до суду першої інстанції від 28.08.2024 року вбачається, що перед подією ДТП він бачив автомобіль Nissan, який рухався в попутному напрямку та, з його слів, здійснював перестроювання з правої смуги в ліву, та для того,, щоб уникнути ДТП він вирішив направити автомобіль вправо, а не зменшити швидкість чи загальмувати, як це передбачено п. 12.1 12.3 ПДР.

Доводи апелянта про наявність також порушень ПДР з боку учасника ДТП ОСОБА_2 не є слушними, так як така оцінка з боку суду неможлива з огляду на вимоги ст.279,280 КУпАП. Якщо в подальшому такі порушення щодо іншого учасника ДТП будуть встановлені, то це може впливати лише на об`єм відшкодування завданої шкоди. Крім того, сторона захисту не позбавлена можливості щодо звернення до компетентного органу про перевірку з метою встановлення порушення ПДР з боку потерпілого.

Разом з цим, пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу

Частина 2 ст. 38 КУпАП передбачає, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій і четвертій цієї статті.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 455440 від 19.03.2024 року вбачається, що адміністративне правопорушення сталось 19.03.2024 року.

Враховуючи те, що з дня вчинення правопорушення минуло більше ніж три місяці, тому в силу ч. 2 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення відносно ОСОБА_1 не може бути накладено, а адміністративна справа підлягає закриттю.

Так, згідно постанови судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28.08.2024 року щодо ОСОБА_1 справа щодо останнього закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто закриття провадження відбулось з нереабілітуючих обставин.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції, хоча й встановив у фабулі обвинувачення (вчинення правопорушення), яку визнав доведеною, порушення ПДР з боку ОСОБА_3 , однак в порушення вищевказаних норм, висновок про доведення винуватості (її відсутності) не зробив, при тому, що сторона захисту наполягала на цьому, вважаючи ОСОБА_3 невинуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, що в даному випадку є неприпустимим.

Разом з цим, апеляційний суд, відповідно до встановлених законом приписів, не може вийти за межі апеляційної скарги та вирішити питання винуватості, так як у разі її доведеності, становище останнього може бути погіршено, з огляду на суть апеляційних вимог - закрити провадження за відсутністю складу правопорушення, в умовах, коли місцевим судом це питання взагалі не вирішувалося.

Не кожен дефект певного адміністративного акту, яким є й постанова судді, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі порушення можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальних, взагалі не впливають на його дійсність.

Для визначення надмірного формалізму при розгляді справи Європейський суд з прав людини («ЄСПЛ») використав термін «правовий пуризм».

Зокрема, ЄСПЛ вказує, що пуризм у загальноприйнятому розумінні - це надмірне прагнення до чистоти, перевага форми над змістом.

При цьому в рішенні по справі «Сутяжник проти РФ» від 23.07.2009 (скарга N 8269/02) ЄСПЛ сформулював висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення тільки для дотримання правового пуризму, оскільки рішення може бути скасоване лише з метою виправлення суттєвої помилки.

Тобто, враховуючи викладене та принципи ЄСПЛ скасування постанови судді, яка за своєю суттю та змістом, на час її постановлення, відповідно до вимог 284 КУпАП, є законною, обґрунтованою і вмотивованою щодо закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Норми ст. 284 КУпАП містять вичерпний перелік постанов, які суд виносить за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, з метою уникнення погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанова судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Цимбалюка С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Гєрцик