Справа № 489/2238/24
Провадження № 3/489/1196/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

04 червня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП,

встановив:

Протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №873554 від 22.03.2024 та серії ААД №873557 від 22.03.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 21.03.2024 о 12.22 год. в м. Миколаєві по вул. Херсонське шосе, 1, він, керуючи транспортним засобом "RENAULT TRAFIC", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог пунктів 2.3 "б", 10.1,13.1 ПДР України, не був уважний, не врахував дорожню обстановку, під час зміни напрямку руху не вибрав безпечний боковий інтервал, в результаті чого допустив наїзд на припаркований праворуч транспортний засіб "NISSAN ROGUE", д.н.з. НОМЕР_3 , водій якого ОСОБА_2 знаходився поза межами транспортного засобу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після того, в порушення вимог п.2.10 "а" ПДР України, він залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності до суду не з`явилась, про час та місце судового розгляду повідомлялася вчасно та належним чином. До суду не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Від її захисника надійшли письмові заперечення про закриття провадження, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази винуватості ОСОБА_1 в інкримінованих правопорушеннях.

Дослідивши письмові матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 21.03.2024; письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; довідку УПП в Миколаївській області), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 124 та 122-4 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Разом з тим, при розгляді справи в суді із заперечень захисника встановлено, що сторона захисту заперечувала факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин та вчинення зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 за вказаних у протоколі обставин.

При цьому ні протокол, ні додані матеріали як окремо, так і в сукупності не містять жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані твердження сторони захисту про невчинення ОСОБА_1 інкримінованих правопорушень та підтверджували б факт керуванням ним транспортним засобом та вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, до матеріалів справи не було додано відповідного протоколу огляду автомобіля "RENAULT TRAFIC", д.н.з. НОМЕР_2 , яким, на думку посадової особи, яка склала протокол, керував ОСОБА_4 , на якому були б зафіксовані сліди пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди під час зіткнення з автомобілем "NISSAN ROGUE", д.н.з. НОМЕР_3 , за вказаних у протоколі обставин.

Також викладені в протоколах обставини не підтверджені висновками (дослідженнями) автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, які б підтверджували, що пошкодження на вказаних транспортних засобах утворилися саме в результаті їхнього контактування між собою, зокрема в ході дорожньо-транспортної пригоди, обставини скоєння якої викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не можуть бути доказами винуватості ОСОБА_1 в інкримінованих правопорушеннях, оскільки зі змісту вказаних пояснень слідує, що вказані особи не були безпосередніми свідками та очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та про обставини її скоєння їм стало зі змісту записки, яку вони знайшли на їхньому транспортному засобі. Тобто вказані пояснення викликають обґрунтовані сумніви в доведеності винуватості особи поза розумним сумнівом.

Також не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_1 його письмові пояснення про те, що 21.03.2024 він допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, оскільки, по-перше, у вказаних поясненнях відсутні дані щодо транспортного засобу, з яким допустив зіткнення ОСОБА_1 . По-друге, наявність лише власних пізнавальних письмових пояснень особи у вчиненні інкримінованих правопорушень, за відсутності інших достатніх, достовірних та допустимих доказів, а також заперечення особою безпосередньо суду факту вчинення інкримінованих діянь, є недостатніми для доведення її винуватості.

Таким чином, досліджені суддею докази викликають обґрунтовані сумніви в тому, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин, керуючи транспортним засобом, допустив зіткнення з автомобілем потерпілого.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість суддя не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суддя відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що особа дійсно керувала транспортним засобом та допустила зіткнення з іншим транспортним засобом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин, керуючи транспортним засобом, вчинив зіткнення з іншим автомобілем, тому суддя доходить висновку, що в його діях також відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 122-4 КУпАП, - залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, яке є похідним від правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчинення якого останнім не доведено поза розумним сумнівом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративних правопорушень, оскільки до протоколів про не додано доказів вчинення адміністративних правопорушень, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протоколи, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 36,247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №873557 від 22.03.2024 (справа №489/2238/24, провадження №3/489/1196/24) та серії ААД №873554 від 22.03.2024 (справа №489/2239/24, провадження №3/489/1197/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/2238/24 (провадження №3/489/1196/24).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за статтями 122-4 та 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених диспозиціями статей 122-4 та 124 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко