Справа № 454/5292/23 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 33/811/599/24 Доповідач: Белена А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді - Белени А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчук Г.М. на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави 536 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 07.12.2023р. о 16.08год. в с. Діброва по вул. Центральна, Червоноградського району, в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, керував автомобілем марки «Шкода», р.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження освідування для встановлення стану сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі водій відмовився.

На постанову судді представника ОСОБА_1 - адвокат Матвійчук Г.М. подала апеляційну скаргу в якій просить поновити строк апеляційного оскарження постанови Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року; скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову по суті справи.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат мотивує тим, що здійснює представництво ОСОБА_1 інтересів, в судах України протягом багатьох років, а саме з 28.05.2020р., однак до 22.02.2024р., ій не було відомо про розгляд даної справи оскільки її довіритель з 02 травня 2022 року і по даний час продовжує перебувати на військовій службі в Збройних силах України за мобілізацією, та не мав можливості зв`язатися з нею. Про розгляд судом вказаної справи захиснику стало відомо від дружини ОСОБА_1 , яка 22.02.2024р. зв`язалася зі нею та повідомила, що на 19.02.2024р. було призначено розгляд справи про адмінправопорушення, щодо її чоловіка ( мого довірителя) та просила з`ясувати чи 19.02.2024р. розгляд відбувся без участі її чоловіка, чи в зв`язку із його неявкою судове засідання такий перенесено на іншу дату.

Повідомити адвоката завчасно про розгляд даної справи або ж в день її розгляду вона не могла оскільки 18.02.2024р. їй повідомили, що її чоловік не повернувся з бойового завдання та з вказаного часу рахується зниклим безвісти, що шокувало її та порушило звичайні життєвий ритм.

Вказує, що 23.02.2024 року з ЄДРСР адвокату стало відомо, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_1 та судом ухвалено оскаржувану постанову. Відтак, адвокатом через канцелярію суду подано заяву про видачу постанови Сокальського районного суду Львівської області у даній справі та подано заяву на ознайомлення з матеріалами справи. Копію оскаржуваної постанови представником апелянта отримано 07.03.2024р., а з матеріалами справи адвокат ознайомився 08.03.2024р., про що ним зроблено відповідні відмітки в матеріалах справи.

Відтак, вважає що строк на апеляційне оскарження вказаної постанови був пропущений з поважних причин та такий підлягає до поновлення.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вважає оскаржувану постанову незаконною, необгрунтованою, винесеною судом з порушенням норм процесуального права за неповного з`ясування всіх фактичних обставин справи, неналежності та недопустимості доказів, що містяться у справі фактичним обставинам.

Зазначає, що незважаючи на першу неявку до суду ОСОБА_1 , який, як зазначено вище, несе службу у складі ЗСУ, суд не пересвідчившись у поважності причини його неявки розглянув справу у його відсутності та визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, позбавивши його права на особисту участь при розгляді справи, надання особистих пояснень з приводу події правопорушення та права на захист.

Апелянт зазначає, що на компакт диску наявні два фрагменти відео-фіксації. На відео не відображено ні точної дати, ні часу, ні процедури складення протоколів, з відео не відслідкувати послідовність дій працівника поліції. На першому відео з назвою «01762@435110» присутні лише дві особи - її довіритель ОСОБА_1 , та, як вбачається з відео працівник поліції Белей (оскільки жодного посвідчення пред`явлено не було), на відео відображено процес спілкування працівника поліції Белей з ОСОБА_1 , повідомлено про причину його зупинки, висловлено підозру щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння, та формально зафіксовано його відмову від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки так і в лікарській установі, датою відеофіксації є 17 січня 2018 року 04:43год. На наступному фрагменті відображено сам факт зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 , та як до нього виходить особа за зовнішніми ознаками схожа на працівника поліції (оскільки ні розпізнавальних знаків ні світло відбиваючого жилету ні службової зброї в нього не було), на цьому відео припиняється. Зазначає, що не відомо чи був наявний на місці зупинки, ще хтось крім них, а з врахуванням того що протоколи про адміністративні правопорушення складені інспектором поліції ОСОБА_2 , 07.12.2023р. о 16:50 год викликає сумнів відношення вказаних відеозаписів до події з участю ОСОБА_1 , яка зафіксована протоколом. З огляду на те, що матеріали відеофіксації не підтверджують події адмінправопорушення апелянт вважає, такі неналежними та недопустимими доказами, що не враховано судом. За таких обставин належними та допустимими доказами могли б бути документи складені з участю свідків ( понятих) та засвідчені у встановленому порядку.

В судове засідання ОСОБА_1 та його адвокат Матвійчук Г.М. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду апеляційної скарги, про причини неявки апеляційний суд не повідомили, тому суд, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, вважає можливим провести розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, вважаю, що у її задоволенні слід відмовити.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови судді, оскільки викладений у судовому рішенні висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення підтверджується сукупністю доказів, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №666279 від 07.12.2023 року, при складанні якого водій від надання пояснень відмовився;

- направленням водія на огляд та акутом огляду, згідно яких водій від проходження освідування на місці зупинки та у Сокальській РЛ відмовився;

- рапортом поліцейського на ім`я начальника відділення поліції, відповідно якого він доповів щодо виявлення водія ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, його відмову від проходження освідування та подальше складання протоколу за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 згідно яких він визнав факт вживання алкоголю та керування автомобілем;

- з відеозапису, що долучений до матеріалів справи встановлено факт керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення у нього стану алкогольного сп`яніння, відмову від освідування та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Щодо посилань адвоката Матвійчук Г.М., що відеозапис, наявний в матеріалах справи, не може бути належним та допустимим доказом з підстав його фрагментарності, відсутності на відео дати та часу вчинення правопорушення, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так відеозапис є єдиним з доказів, який суд оцінює як окремо, так і в сукупності з іншими доказами. Та обставина, що відеозапис складається з фрагментів, не спростовує того, що на відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 керує автомобілем марки «Шкода», р.н.з. НОМЕР_1 , а також як працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння для встановлення наявності чи відсутності в нього стану алкогольного сп`яніння, а також факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, та весь хід спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції.

Стосовно аргументів апелянта щодо того, що на відеозаписі не відображено точної дати та часу, апеляційний суд наголошує на тому, що зазначена обставина не може слугувати підставою для висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому правопорушення, натомість, неточність встановлення на приладі дати та часу загалом не впливає на прийняття рішення у справі.

Посилання захисника на те, що працівником поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було належним чином зафіксовано на відео та встановлено ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , суд вважає безпідставними, оскільки обов`язки поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів встановлено Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Разом з цим, суд зазначає, що ознаки сп`яніння поліцейський може встановлювати безпосередньо під час спілкування з водієм за своїм суб`єктивним переконанням, наявність ознак сп`яніння і є підставою для подальшої пропозиції водію пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Крім того, з відеозапису, наявного у справі, вбачається, що у водія ОСОБА_1 під час спілкування з працівником поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що поліцейський повідомив водію під час спілкування, при цьому ОСОБА_1 не заперечував наявність в нього виявлених ознак алкогольного сп`янінні та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що працівниками поліції не було залучено свідків, які б підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, то такі доводи є неспроможними, оскільки відповідно до вимог ст.266 КУпАП, огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, та, виходячи з того, що працівниками поліції використовувався технічний засіб відеозапису, який долучений до протоколу, підстави для залучення свідків у цьому випадку були відсутні.

Щодо покликань апелянта в частині незаконності оскаржуваної постанови у зв`язку із розглядом справи у відсутності ОСОБА_1 то, на переконання апеляційного суду, такі доводи не можуть визнаватися підставо для скасування постанови, а порушенні його права поновленні шляхом подачі апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення по даній справі.

На переконання апеляційного суду, фактичні обставини справи суддею першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, накладене на ОСОБА_1 підставно та, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив :

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвоката Матвійчук Г.М., строк на апеляційне оскарження постанови судді Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Матвійчук Г.М., - залишити без задоволення.

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Альберт БЕЛЕНА