Справа № 161/4716/24 Провадження №33/802/395/24 Головуючий у 1 інстанції:Крупінська С. С.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень. Стягнуто із нього на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Згідно з постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним за те, що 20 лютого 2024 року, біля 23 год 30 хв, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо дружини ОСОБА_2 , яке виразилось в словесних образах, приниженнях, погрозах фізичною розправою та шарпанині, внаслідок чого була завдана шкода психічному, фізичному здоров`ю потерпілої.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки про її існування він дізнався з сайту місцевого суду, а в судове засідання не викликався.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, доходжу висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга підлягає поверненню з таких підстав.

У своєму клопотанні апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, зазначаючи, що він в судове засідання не викликався. А про існування оскаржуваної постанови дізнався з сайту Луцького міськрайонного суду.

Однак такі доводи повністю суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП, згідно з якими постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення.

Отже, законодавець пов`язує початок відліку строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції з моментом її винесення, а не з моментом отримання особою копії постанови.

04 квітня 2024 року під час розгляду справи у Луцькому міськрайонному суді Волинської області ОСОБА_1 був відсутній (а.с.22).

В даній справі відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП строк на апеляційне оскарження закінчився 15 квітня 2024 року (з урахуванням неробочих днів).

Апеляційну скаргу на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 подав через засоби поштового зв`язку лише 06 травня 2024 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, долученому до апеляційної скарги, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження, який закінчився 15 квітня 2024 року (з урахуванням неробочих днів).

Отже, апелянт пропустив більш як на три тижні строк апеляційного оскарження, визначений положеннями ч.2 ст.294 КУпАП.

Доводи клопотання про те, що ОСОБА_1 не викликався в судове засідання, а про існування постанови дізнався з сайту місцевого суду не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки такі доводи повністю суперечать приписам ч.2 ст.294 КУпАП та матеріалам даної справи.

Так, в матеріалах справи знаходиться довідка про доставку документу «Судова повістка про виклик до суду» на 04.04.2024 14:00:00 одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 . Доставлено 21.03.2024 15:57:55 (а.с.21).

Вказаний номер телефону НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , оскільки він також зазначений і в його апеляційній скарзі, та у протоколах про адміністративні правопорушення щодо нього, а також письмових поясненнях (а.с.1, 3, 14).

Отже, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, оскільки суперечать вимогам ч.2 ст.294 КУпАП та не відповідають матеріалам справи, а тому клопотання до задоволення не підлягає.

Європейський Суд з прав людини в рішенні «Рябих проти Росії» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ч.2 ст.294 КУпАП визначено, що апеляційна скарга, подана після закінчення десятиденного строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Підсумовуючи наведені обставини та положення ч.2 ст.294 КУпАП, необхідно відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року щодо нього та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 квітня 2024 року щодо нього відмовити.

Апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.П. Денісов