ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 33/818/776/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисників - Ярошенко В.М., Гринишина Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Ярошенко В.М. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 17.11.2023, о 16:02 год., за адресою: місто Харків, по вулиці Університетська, будинок 9, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі захисник Ярошенко В.М. просить скасувати постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що з наявного в матеріалах справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки її підзахисний пояснював працівникам поліції, що він поспішав на зустріч для укладання угоди та просив надати йому направлення для проходження відповідного огляду в медичному закладі. Апелянт також зазначає, що з боку працівників поліції мала місце провокація, їх дії були незаконні, вони формально встановли ознаки наркотичного сп`яніння у її підзахисного, а також поліцейські не виписували в присутності ОСОБА_1 направлення на огляд в медичний заклад.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено процесуальне право ОСОБА_1 на захист, оскільки судовий розгляд проведено за відсутності захисника, яка подавала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

При цьому, захисник вказує на те, що відеозапис, який долучений до матеріалів цієї справи, є фрагментарним та не засвідчений цифровим підписом, що є порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- ті кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису № 1026.

Захисник ОСОБА_2 також в своєму клопотанні просить поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року, посилаючись на те, що первинна апеляційна скарга нею була подана у строк, передбачений чинним законодавством, але не була зареєстрована в суді першої інстанції.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але 27.05.2024 року він особисто під явочний лист був повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, оскільки раніше прибував в судові засідання, які відкладалися з процесуальних підстав.

До початку апеляційного розгляду захисник Гринишин Є.В. також повідомив, що ОСОБА_1 не зміг з`явитися у судове засідання в суд апеляційної інстанції у зв`язку із зайнятістю на роботі.

Захисники Ярошенко В.М. та Гринишин Є.В. також вважали за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.

Крім того, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду від ОСОБА_1 до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило.

При цьому, належить врахувати, що саме захисник Ярошенко В.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року.

Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

За таких обставини, враховуючи думку захисників Ярошенко В.М. та Гринишина Є.В., суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду і будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав, з урахуванням наявних відомостей, що містяться у матеріалах справи, та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисників Ярошенко В.М. та Гринишина Є.В., які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія транспортного засобу; відеозаписом.

Натомість, в оскаржуваній постанові не розкритий зміст цих доказів та зазначено, які саме відомості протоколу, направлення і відеозапису, що долучені до матеріалів цієї справи, доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приписи п.2.5 Правил дорожнього руху передбачають обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п.2, п.4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (тобто, відповідно до п.3 цієї Інструкції, порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

З детального аналізу наведених норм права вбачається, що водій може бути направлений працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для огляду на стан наркотичного сп`яніння, лише за наявності у нього конкретних ознак передбачених п.п.3, 4 Інструкції. Тобто, за відсутності у водія наведених ознак сп`яніння, у працівників поліції не виникає підстав направляти його для медичного огляду на стан сп`яніння до закладів охорони здоров`я. Відмова водія виконувати безпідставну (необґрунтовану) вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп`яніння, не може мати наслідків у вигляді адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України.

При цьому, з протоколу про адміністративного правопорушення серії ААД №603967 від 17.11.2023 року та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 17.11.2023 року вбачається, що інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області Масло Р.О. були виявлені у ОСОБА_1 наступні ознаки сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло; поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови (а.с.2, 6).

Разом з цим, згідно відомостей відеозапису (файли «export-1ako4», «export-yvx42»), працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху щодо недотримання вимог знаків дорожнього руху. Після чого, поліцейськими було роз`яснено причину його зупинки, з чим ОСОБА_1 погодився, а також йому було запропоновано відкрити багажне відділення його транспортного засобу. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 відкривав багажне відділення свого автомобіля та показав його зміст працівникам поліції. Після того, як поліцейський впевнився, що в автомобілі не було заборонених предметів, стосовно ОСОБА_1 було складено постанову за порушення вимог Правил дорожнього руху та запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Необхідність проходження такого медичного огляду працівником поліції було аргументовано тим, що поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей відеозапису (файли «export-1ako4», «export-yvx42»), працівниками поліції було зупинено транспортний засіб ОСОБА_1 приблизно о 16-00 год., стосовно водія було складено постанову за порушення вимог Правил дорожнього руху та останньому також було запропоновано відкрити багажне відділення, з чим останній погодився, але працівник поліції все одно встановив таку ознаку наркотичного сп`яніння, як невідповідність поведінки водія обстановці.

Також слід зазначити, що цю первинну ознаку наркотичного сп`яніння було встановлено спочатку іншим працівником поліції, а ні інспектором ОСОБА_3 , який знаходився хоча і поруч із водієм, з яким спілкувався, але не зазначав про те, що поведінка ОСОБА_1 не відповідає обстановці, тобто з відомостей відеозапису залишилося незрозумілим, які саме дії ОСОБА_1 вказували на наявність таких обставин.

Отже, апеляційний суд не може погодитись з тим, що поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, що склалася, оскільки останній виконував усі вимоги поліцейських, які склали стосовно нього постанову про адміністративне правопорушення та здійснили огляд його транспортного засобу, а також зазначив працівникам поліції, що він поспішає на зустріч для укладення угоди.

Крім того, з відеозаписів (файли «export-1ako4», «export-m5q22», «export-yvx42») не вбачається, що працівники поліції застосовували будь-яких спеціальні технічні засоби та перевіряли реакцію зіниць очей ОСОБА_1 на світло, але у протоколі про адміністративного правопорушення та у направленні на огляд водія транспортного засобу інспектором ОСОБА_3 зазначено те, що зіниці очей не реагують на світло, що є неприпустимим, оскільки не відповідає дійсності.

Більш того, апеляційний суд також не погоджується з наявністю такої ознаки наркотичного сп`яніння, яка зазначена інспектором ОСОБА_3 у вищезазначених письмових доказах, як порушення мови, оскільки з наданих суду відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 дійсно під час спілкування з поліцейськими трошки заїкався, але це є фізіологічною особливістю цієї людини, а не в будь-якому разі свідчить про наявність такої ознаки наркотичного сп`яніння. При цьому, на всі поставлені питання працівників поліції ОСОБА_1 відповідає швидко та послідовно, надаючи чіткі відповіді, які були зрозумілі працівникам поліції.

Під час апеляційного розгляду захисник Гринишин Є.В. також пояснив, що ОСОБА_1 дійсно має відповідні фізіологічні особливості.

Отже, працівниками поліції не було дотримано вимог п.п.2,4 розділу І та п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, та вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.

Зазначені порушення з боку працівників поліції та недоліки у протоколі про адміністративне правопорушення і направленні на огляд водія залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильних висновків щодо законності підстав для направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного оп`яніння.

За таких обставин, зафіксовані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння та направленні водія на огляд, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови; зіниці, які не реагують на світло, не є об`єктивно встановленими ознаками, оскільки поза розумним сумнівом помилково зазначені особою, яка складала протокол, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі відомості протоколу не відповідають дійсності, є суб`єктивними та до них необхідно ставитись критично.

Більш того, з відеозапису (файл «export-yvx42», починаючи 04 хв. 05 сек.) об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє працівниками поліції, що він не може пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, оскільки це займе тривалий час та він поспішає на зустріч, на якій повинен укласти угоду у будівлі, яка перебуває у безпосередній близькості від місця зупинки транспортного засобу, а тому попросив поліцейських надати йому 15 хвилин, щоб він зміг встигнути на цю зустріч та повернутися на місце події. Зазначене прохання ОСОБА_1 було проігнороване поліцейськими, які відповіли йому, що така просьба водія не є обґрунтованою та вони будуть вимушені розцінювати це як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння (а.с.5).

При цьому, з наданих суду відеозаписів (файли «export-1ako4», «export-m5q22», «export-yvx42») об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичного закладі. Працівники поліції повідомляють йому, що це займе незначний час, біля 30 хвилин, але ОСОБА_1 зазначає їм, що оскільки сьогодні п`ятниця та робочий час закінчується, він запізниться на зустріч. З відеозапису (файл «export-1ako4», починаючи з 12 хв. 50 сек.) також вбачається, що на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 відповідає, що він згоден проїхати до медичного закладу, але одразу після підписання угоди, оскільки на проходження відповідного огляду є час до 2 годин. Зазначені дії ОСОБА_1 безпідставно розцінені працівником поліції як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, після чого ОСОБА_1 покинув місце події на 7 хвилин. Після того, як ОСОБА_1 повернувся до працівників поліції через незначний проміжок часу (файл «export-1ako4», починаючи з 19 хв. 50 сек.), останні вже складали протокол про адміністративне правопорушення стосовно нього, зазначивши, що він може надати суду усі докази, які вважає за потрібне, та не здійснили жодних заходів щодо направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

При цьому, з відеозапису (файли «export-m5q22», починаючи з 08 хв. 50 сек.) об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі після укладання ним угоди, яку він повинен був невідкладно здійснити, але працівникам поліції, які вже триваючий час попередньо спілкуючись та складаючи постанову по іншій справі, достовірно знали про прохання ОСОБА_1 та необхідність відлучитися з місця зупинки на незначну відстань для укладання угоди, що було розцінено як відмову від проходження ним огляду.

Поряд з цим, з метою всебічного та повного розгляду цієї справи, судом апеляційної інстанції 02.05.2024 року здійснювалися процесуальні заходи щодо виклику свідка - інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області Масла Р.О. в судове засідання в суд апеляційної інстанції, але останній не з`явився до апеляційного суду. Причини своєї неявки суду не повідомив.

Отже, з наявних відомостей відеозапису та письмових доказів у цій справі, об`єктивно вбачається, що з самого початку пред`явлення вимоги працівниками поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, останній жодного разу не відмовився проїхати до медичного закладу, але за умови надання йому небільше, як 15 хвилин для укладання угоди, яка була спланована заздалегідь та мала суттєве значення для його господарської діяльності. При цьому, ОСОБА_1 було повідомлено працівникам поліції, що офіс, в якому повинна була укладена угода, знаходиться безпосередньо поруч з місцем складання адміністративного матеріалу та йому потрібен незначний час для повернення на місце зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд також бере до уваги, що відеозаписи, що долучені до матеріалів справи, не містять відомостей щодо складання направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння до медичного закладу, зокрема на відеозаписі, який міститься у файлі файли «export-1ako4», починаючи з 18 хв. 50 сек., на якому зафіксовано, що працівник складає тільки рапорт та протокол про адміністративне правопорушення.

Тобто, з наявних відомостей у цій справі вбачається, що працівниками поліції складалося направлення водія до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного оп`яніння за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, хоча ОСОБА_1 вимагав скласти цей документ в його присутності, висловлюючи бажання пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції..

Зокрема, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти огляд відповів, що він може проїхати сам до медичного закладу після підписання угоди, у зв`язку з чим просив надати йому відповідне направлення, але працівники поліції відмовили у цьому проханні водія, не роз`яснивши причини такої відмови.

Тобто, працівники поліції будь-яким чином не роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також чому він не має процесуальної можливості самостійно пройти відповідний огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Проте, формальна наявність такого направлення у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить лише про можливість складення цього документу працівниками поліції після складення протоколу, але будь-яким чином ця обставина не підтверджує саме порушення ОСОБА_1 порушень вимог п. 2.5 ПДР України у цій справі.

Отже, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції бажав пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак клопотав них надати йому незначний час для підписання угоди, після чого він повинен був повернутися до місця події. При цьому, ОСОБА_1 зазначав працівникам поліції, що він погоджується пройти огляд, який повинен не перевищувати 2 годин, що було добре відомо їм, але поліцейські, які склали постанову про адміністративне правопорушення та провели огляд транспортного засобу на наявність заборонених предметів, наполегливо вимагали від ОСОБА_1 пройти огляд в медичному закладі у той час, які вони визначили, та суб`єктивно розцінили таку пропозицію водія, як відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Оцінюючи всю сукупність доказів по цій справі, які повторно досліджені судом апеляційної інстанції, встановлено, що апеляційні доводи захисника та письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 77-80) спростовують відомості , що зазначені у протоколі про адміністративного правопорушення серії ААД №603967 від 17.11.2023 року.

Зокрема, з відомостей відеозаписів, що долучені до матеріалів цієї справи, інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області Маслом Р.О. не було встановлено у первинному спілкуванні з ОСОБА_1 наявність будь-яких ознак сп`яніння, але в подальшому останній вимагав від водія пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Проте, апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_1 будь-яких ознак сп`яніння, з урахуванням вищенаведених висновків, не було. При цьому, сам ОСОБА_1 просив надати йому нетривалий проміжок часу для підписання угоди, після чого він повернеться до місця подій для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. Разом з цим, такі дії та прохання ОСОБА_1 інспектором ОСОБА_3 розцінені , як відмову від проходження огляду в установленому закон порядку на стан наркотичного сп`яніння.

Натомість, суд першої інстанції не надав належну процесуальну оцінку вищенаведеним обставинам, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, згідно відомостей протоколу, які не узгоджуються з рештою досліджених доказів.

Зокрема, для наявності ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП внаслідок невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, уповноважена особа органу поліції перш ніж скласти протокол повинна особисто встановити та переконатись в наявності ознак наркотичного сп`яніння, особисто роз`яснити особі його процесуальні права та обов`язки, порядок та умови проходження медичного огляду і наслідки щодо відмови від нього. Лише в такий процесуальний спосіб може бути встановлено факт умисної відмови водія на законну вимогу працівника поліції щодо проходження медичного огляду в медичній установі, чого працівник поліції не дотримався, що свідчить про відсутність складу цього правопорушення.

Крім того, у п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ цієї Інструкції передбачено, що відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що із відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що вони не є безперервними та постійно переривається, що у даному конкретному випадку, є неприпустимим, оскільки позбавляють суд встановити усі обставини у цій справі.

Водночас, усі вищезазначені порушення з боку працівників поліції слід вважати істотними, оскільки вони вказують на порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , в тому числі порушення права на захист. Вказані процесуальні порушення залишились поза увагою суду першої інстанції, який не надав оцінку цим обставинам, що свідчить про однобічність та необ`єктивність дослідження доказів, як того вимагають норми ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Крім того, в судове засідання в суд апеляційної інстанції в якості свідка викликався в якості свідка - інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №2 УПП в Харківській області ОСОБА_3 , який був належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду через керівництво своєї установи, але в судове засідання в суд апеляційної інстанції так і не з`явився.

Враховуючи відсутність будь-яких фактичних відомостей, які підтверджують наявність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційний суд ставиться критично до висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях водія ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вони є суб`єктивними та спростовуються рештою доказів у справі, в тому числі, відомостями протоколу, в якому таких ознак наркотичного сп`яніння зафіксовано не було.

При цьому належить також врахувати, що відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до клопотань захисника ОСОБА_2 (арк.14, 15) вбачається, що вона виявила бажання скористатись своїм процесуальним правом та 29.01.2024 року просила відкласти розгляд цієї справи для ознайомлення з матеріалами справи в «Електронному суді», а також проведення судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції.

Ця заява була подана до призначеного судового засідання, а суд першої інстанції проігнорував цю заяву та, в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі захисника ОСОБА_2 , не зазначивши в оскаржуваному судовому рішенні щодо підстав не задоволення клопотання про можливість чи неможливість проведення судового розгляду в режимі відеоконференції.

При цьому матеріали цієї справи не містять будь-яких відомостей про повідомлення ОСОБА_1 та його захисника Ярошенко В.М. про дату та час судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 272-2 КУпАП вбачається, що повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Отже, єдиним способом виклику особи у справі про адміністративне правопорушення є судова повістка. Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах цієї справи вбачається, що судова повістка судом першої інстанції ОСОБА_1 та його захиснику Ярошенко В.М. взагалі не направлялась, що свідчить про невиконання судом першої інстанції вимог цієї статті.

Поза розумним сумнівом зазначені обставини об`єктивно унеможливлювали проведення судового розгляду в суді першої інстанції у цій справі за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Ярошенко В.М., які не були повідомленні належним чином про дату та місце судового розгляду, а також залишення без будь-якого процесуального реагування клопотання захисника Ярошенко В.М. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

За таких обставин, з урахуванням відсутності в матеріалах справи відомостей про повідомлення сторони захисту про дату та час судового розгляду, а також враховуючи клопотання захисника Ярошенко В.М. судового засідання у цій справі в режимі відеоконференції, у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати, що захисник Ярошенко В.М. таким чином намагалась затягнути розгляд справи, оскільки вона дійсно подавала заяви про ознайомлення в матеріалами справи в «Електронному суді», у зв`язку з чим просила відкласти розгляд справи для її особистої участі під час судового розгляду в режимі відеоконференції, що судом було проігноровано, всупереч вимог ст.268 КУпАП.

Зазначені процесуальні порушення права на захист ОСОБА_1 також обумовлюють скасування оскаржуваної постанови.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

У п.56 рішення ЄСПЛ «Михайлова поти України», заява № 10644/08 від 06 березня 2018 року суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (там само, пункти 77 та 78).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого, як взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали та оцінюючи відомості, що є в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2024 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно доводів поданої апеляційної скарги.

При цьому, апеляційний суд не погоджується з апеляційною вимогою захисника ОСОБА_2 про необхідність скасування оскаржуваної постанови з підстав відсутності події адміністративного правопорушення, оскільки певні події, які зазначені в протоколі про адміністративного правопорушення серії ААД №603967 від 17.11.2023 року, дійсно були, але в діях ОСОБА_1 не було складу адміністративного правопорушення, а тому подана апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Ярошенко В.М. задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Ярошенко В.М. задовольнити частково.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати , а провадження у цій справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков