Провадження № 33/824/5616/2024 Головуючий - Олійник В.І.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Олійник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Шульженка Дениса Юрійовича - захисника ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 17 000,00 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605, 60 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 (його захисником - адвокатом Шульженко Д.Ю.), на адресу суду першої інстанції засобами поштового зв`язку направлено апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року повернуто особі, яка її подала.

Разом з тим, не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 03 листопада 2024 року адвокат Шульженко Д.Ю. - захисник ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 16 вересня 2024 року.

Клопотання про поновлення строку обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова не надходила на адресу ОСОБА_1 , а у матеріалах справи немає жодної відмітки у справі та доказів надсилання копії постанови на адресу апелянта, відтак на думку апелянта причина пропуску строку на подання апеляційної скарги має вважатись поважною.

Скаргу обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто виступав у якості водія.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є так званим похідним доказом, оскільки він повністю ґрунтується на дослідженні первинних джерел (письмові документи, пояснення свідків тощо). А отже, сам по собі протокол не може вважатися допустимим та належним доказом за відсутності інших належних та допустимих первинних доказів у справі.

Звертає також увагу суду й на те, що всупереч п.5 розділу 2 Інструкції №1026 відеозйомка почалася не з початку виконання службових обов`язків. Ні в протоколі, ні в рапорті поліції немає жодних пояснень, чому протягом усього часу роботи відеокамера не була включена, чому обидві нагрудних відеокамери поліцейських не зафіксували рух автомобіля ОСОБА_1 та факт його зупинки.

У судовому засіданні у суді апеляційної інстанції адвокат Шульженко Д.Ю. - захисник ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Шульженка Д.Ю. - захисника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Беручи до уваги вказані у клопотанні про поновлення строку обставини, враховуючи положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку адвокатом Шульженко Д.Ю. - захисником ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року та вважає за доцільне його поновити.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно приписів ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд, у відповідності з вимогами ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За правилами ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 30.07.2024 року о 00 годині 47 хвилин, у м. Києві, по проспекту Броварський, 20/1 керував транспортним засобом марки «CHEVROLET NUBIRA» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що докази, які містяться в матеріалах справи, є належними, допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Положеннями ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин, а диспозицією ч1 ст. 130 КУпАП визначена адміністративна відповідальність також і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з пунктом 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №961681 від 30.07.2024 року. Вказаний протокол складений уповноваженою особою, містить всі необхідні реквізити встановлені ст. 256 КУпАП;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія»;

- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Ставити під сумнів дані докази у суду немає підстав, оскільки вони отримані у відповідності до вимог закону.

Зазначена у протоколі інформація відповідає обставинам, зафіксованим на долученому до протоколу відеофайлі.

Слід зазначити, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України і утворює самостійний склад правопорушення, так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доводи апелянта про те, що не встановлено хто керував транспортним засобом є непереконливими та спростовуються відеозаписом, в якому зміст розмови між поліцейськими та ОСОБА_1 протягом тривалого періоду часу, під час якої ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, і також зафіксована на камеру поведінка, висловлювання, розташування транспортного засобу на проїзній частині, і вони є такими, що у своїй сукупності доводять, що ОСОБА_1 30.07.2024 року о 00 годині 47 хвилин керував транспортним засобом «CHEVROLET NUBIRA» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) по проспекту Броварському, 20/1 у м. Києві.

Інші доводи апеляційної скарги суд не може прийняти до уваги, оскільки вони мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, зазначене ним порушення спростовується матеріалами справи, а будь-яких інших доказів щодо відсутності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130КУпАП, з матеріалів справи не вбачається і вони не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, на підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката Шульженка Д.Ю. - захисника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання адвоката Шульженка Дениса Юрійовича - захисника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату Шульженку Денису Юрійовичу - ОСОБА_3 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Шульженка Дениса Юрійовича - захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник