Справа № 127/8460/24
Провадження № 3/127/2330/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення АПР18№212610 від 06.03.2024 року ОСОБА_1 05.03.2024 року близько 23:38 год. в АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , а саме виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано працівником поліції за ч. 2 ст.173-2 КУпАП, як вчинення адмінправопорушення повторно протягом року.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом завчасно шляхом направлення рекомендованого повідомлення на адресу його проживання та за допомогою СМС повідомлення на зазначений у протоколі номер телефону.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, оскільки ОСОБА_1 була обізнана, що відносно неї складено протокол, який перебуває на розгляді у суді, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 на адресу суду не надходило та ОСОБА_1 не цікавилася про стан розгляду даної справи, суд вважає, що така поведінка ОСОБА_1 направлена на затягування розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

За змістом ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відповідальність особи наступає у випадку вчинення дій пов`язаних з домашнім насильством, вчинених особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення АПР18№212610 від 06.03.2024;

- формою АРМ 102 з якої вбачається що ОСОБА_1 26.02.2024 року притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06.03.2024 року;

- поясненнями ОСОБА_2 від 06.03.2024 року ;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази,суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вона 26.02.2024, як особа яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повторно вчинила домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно свого співмешканця ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілому.

Таким чином, вважаю, що під час судового розгляду справи судом досліджено достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які є належними, достатніми та допустимими і сумнівів не викликають.

При визначенні виду адміністративного стягнення, яке необхідно застосувати до ОСОБА_1 , суд приймає до уваги обставини справи та особу порушника, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, а також враховує, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Зважаючи на вищевказані обставини справи, суд дійшов висновку про те, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 гривень, сплата якого передбачена п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду впродовж 10 днів з дня її ухвалення.

Суддя: