Справа № 354/129/24
Провадження № 3/354/241/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року м.Яремче

Суддя Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ваврійчук Т.Л., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції №1( м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Відділенням поліції №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області направлено до суду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №903221 від 28.12.2023 року, 28.12.2023 року, біля 12 год. 15 хв. громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 , вигнав свою співмешканку ОСОБА_2 , разом із неповнолітніми дітьми з будинку, чим вчинив насильство в сім`ї.

У судовому засіданні, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, суду пояснив, що з ОСОБА_2 вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте, з листопада 2021 року перебували у фактичних шлюбних стосунках та мають спільну дитину-сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також в ОСОБА_2 є малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від іншого чоловіка. Після знайомства через два тижні вони стали проживати разом у належному йому будинку, який фактично є літньою кухнею за адресою АДРЕСА_1 та жили однією сім`єю до серпня 2023 року. Під час спільного проживання ОСОБА_2 перенесла операцію на онкологічне захворювання, він опікувався нею, займався лікуванням, надалі у неї почались психологічні проблеми і вона проходила консультації у лікаря-психолога. Через зміни у психічному стані поведінка ОСОБА_2 стала неадекватною, вона влаштовувала постійні скандали з ним, його родичами, сусідами, висловлювала погрози на адресу членів його сім`ї, зокрема що підпалить будинок, розлучить його брата з дружиною, вчинить суїцид із собою чи дітьми, побила молотком двері та вікно в будинку, пошкодила автомобіль, допускала зраду, а тому він припинив спільне проживання з ОСОБА_2 . Однак через те, що ОСОБА_2 з неблагополучної сім`ї, не має власного житла та не хотіла повертатись додому до своїх батьків, вона залишилась проживати у будинку його батька за адресою АДРЕСА_2 , де була зареєстрована. Він не заперечував щоб ОСОБА_2 жила у будинку батька, але просив її належно себе поводити. Проте ОСОБА_2 не доглядала за дітьми, залишала їх самих, не ночувала вдома та поводила себе аморально, а тому 28.12.2023 року, коли її не було вдома, він виніс її речі, частина яких залишалась у його будинку та поміняв замок на дверях. Коли ОСОБА_2 повернулась, він повідомив, що не хоче щоб вона надалі проживала у його будинку та просить знайти собі інше місце проживання. У відповідь ОСОБА_2 сказала, що він є батьком її дитини, а отже це будинок її сина і вона нікуди не піде та викликала працівників поліції. У присутності поліцейських та представників служби у справах дітей він повідомив про те, що не бажає надалі підтримувати стосунки з ОСОБА_2 та просить її залишити територію домоволодіння його сім`ї та піти проживати у інше місце, вказав, що згідний знайти та оплатити їй орендоване житло, надавати кошти на утримання дітей. Також на вимогу поліцейських він відчинив двері будинку та надав можливість ОСОБА_2 забрати документи та свої речі, однак вона не хотіла йти з подвір`я, хамила представникам служби опіки, погрожувала заподіяти шкоду собі чи дітям. Будь-якого психологічного насильства по відношенню до ОСОБА_2 28.12.2023 року він не здійснював, не погрожував їй застосуванням насильства та не застосовував фізичного насильства, не виганяв дітей на вулицю, бо вони під час даних подій перебували у подруги ОСОБА_2 . Просить врахувати, що він, його батько та брат із сім`єю проживають у трьох різних будинках на уч. Горби, які знаходяться на одній земельній ділянці. ОСОБА_2 зареєстрована у будинку його батька АДРЕСА_2 , а він фактично проживає та користується будинком АДРЕСА_1 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кінаш М.А. у судовому засіданні підтримала подані заперечення на протокол про адміністративне правопорушення та вказала, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення. Зазначила, що у протоколі про адміністративне правопорушення взагалі не зазначено які саме дії фізичного, психологічного чи іншого характеру були вчинені ОСОБА_1 , які б мали ознаки домашнього насильства. Так само як і не досліджувалося питання місця проживання ОСОБА_6 , та того факту, що потерпіла не мала передбачених законом прав на перебування за місцем проживання ОСОБА_1 . Норма ст.173-2 КУпАП є бланкетною, а тому для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення у протоколі повинно бути зазначено, які конкретно дії вчинила особа, який спосіб насильства прослідковується у діях порушника, якщо дій кілька, то зазначена кожна дія і вид насильства, наслідки цих дій по відношенню до особи, щодо якої вони були спричинені. При цьому під домашнє насильство зокрема психологічного характеру підпадають діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї. Адміністративним правопорушенням є не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду. Для наявності адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Таким чином, виходячи з тлумачення диспозиції ст.173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим. ОСОБА_2 не мала зареєстрованого місця проживання у будинковолодінні ОСОБА_1 , а отже в силу закону його помешкання не являється її житлом, вона не мала на нього законних прав. В даному випадку у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано в чому саме таке насильство полягало і яка шкода заподіяна, наявність наслідків протиправних дій не відображено у матеріалах справи та не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом». З фабули протоколу не простежується, що конфліктна ситуація, яка виникла між колишніми співмешканцями викликала у потерпілої побоювання за свою безпеку чи безпеку дітей, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе чи завдала шкоди її психічному здоров`ю. Більш того, показаннями свідків підтверджується, що ОСОБА_2 послідовно та неодноразово провокувала ОСОБА_1 , погрожувала фізичною розправою над собою та дітьми, погрожувала членам його сім`ї, нищила його майно, а тому він змушений був вживати заходів щоб відгородити себе та свою родину від таких дій зі сторони ОСОБА_2 . При цьому у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення і таким доказом не може слугувати рапорт поліцейського, який містить лише інформацію про подію, отриману з повідомлення заявника.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з 2021 року вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_1 та проживала у належному йому будинку у с. Микуличин разом зі своєю донькою та їх спільним сином. Із сім`єю ОСОБА_1 у неї склались негативні відносини, із співмешканцем теж виникали постійні скандали, він застосовував щодо неї фізичне насильство і за даним фактом було порушене кримінальне провадження, однак потім вони примирились і дана справа була закрита. Останні кілька місяців вони спільно не проживали, проте вона не мала де жити і ОСОБА_1 не заперечував щоб вона із дітьми проживала у будинку його батька, однак 07.12.2023 року він знову її побив, потім приходив миритись, але вона його не пробачила. ОСОБА_1 не зміг з цим змиритись і 28.12.2023 року, коли вона була в аптеці він поміняв замки у будинку, де вони жили раніше, викинув її речі та вигнав дітей на вулицю. На той момент її вдома не було, про дані обставини, їй повідомила сусідка, яка доглядала за дітьми, а тому вона змушена була викликати поліцію. Зазначила, що доводи ОСОБА_1 про її поведінку та психічне здоров`я не відповідають дійсності, вона ніколи не висловлювала погроз вчинити насильство над собою чи дітьми, навпаки це ОСОБА_1 вчиняв щодо неї психологічне насильство, ображав нецензурною лайкою та знімав це на мобільний телефон. За час спільного проживання вона вкладала свої кошти у будівництво будинку ОСОБА_1 , зокрема продала мотоцикл та не має власного житла, також вона доглядала за батьком ОСОБА_1 , коли він хворів і той обіцяв віддати половину свого будинку онукові-її сину, а тому вона вважає, що мала право залишитись проживати у будинку ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала показання в яких зазначила, що вона проживає по сусідству із сім`єю Поліховських. Коли ОСОБА_2 почала проживати спільно з ОСОБА_1 вона підтримувала із нею хороші стосунки, а її донька неодноразово бувала у них в будинку та залишалась доглядати за дітьми та спершу навіть не знала, що ОСОБА_1 не є батьком доньки ОСОБА_2 . Через деякий час поведінка ОСОБА_2 змінилась, вона висловлювала погрози на адресу родичів ОСОБА_1 , а також її неповнолітньої доньки, говорила, що зробить щось із собою та своїми дітьми, підпалить будинок, а тому вона заборонила своїй доньці спілкуватись з ОСОБА_2 . Причини таких змін їй невідомі, але вона знає, що ОСОБА_2 перенесла хірургічне втручання через онкозахворювання, потім ОСОБА_1 возив її до психолога. 28.12.2023 року вона бачила як ОСОБА_1 виносив з будинку речі, ОСОБА_2 з дітьми на той момент не було, ОСОБА_1 повідомив, що хоче її виселити. Приїзду поліції та представників служби у справах дітей вона не бачила.

Свідок ОСОБА_1 у судовому засіданні вказав, що він є батьком ОСОБА_1 . Його син деякий період часу проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 та на прохання останньої він зареєстрував її у своєму будинку, щоб вона могла влаштувати дітей у дитячий садок. У них на одній земельній ділянці знаходяться три будинки, в одному з яких живе він, а в інших двох його сини. Потім у сина зі співмешканкою почали виникати постійні конфлікти, ОСОБА_2 поводила себе непередбачувано, були постійні крики, шум, вона конфліктувала з усією їх сім`єю, морально тероризувала їх, погрожувала їм в тому числі знищенням майна. На момент конфлікту його син вже декілька місяців не проживав спільно з ОСОБА_2 , яка перейшла проживати у його будинок, бо не мала власного житла. ОСОБА_2 поводила себе неналежно, періодично не ночувала вдома, в ніч на 28.12.2023 року її також не було, а тому вранці вони із сином винесли її речі з будинку на вулицю, син поміняв замки і вони чекали ОСОБА_2 щоб повідомити, що хочуть її виселити, бо подальше спільне проживання було неможливим. Коли ОСОБА_2 повернулась, то не хотіла виселятись, викликала поліцію, потім приїхали представники служби у справах дітей, яким його син повідомив всі обставини. Його син ніяких погроз на адресу ОСОБА_2 не висловлював, дітей на вулицю не виганяв, вони під час конфлікту перебували у будинку.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що є дружиною рідного брата ОСОБА_1 вони з чоловіком, його брат та батько та бабуся проживають у трьох різних будинках, якаізнаходяться на одній ділянці у с. Микуличин. ОСОБА_1 деякий час проживав спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_2 , з якою у них стосунки не склались. ОСОБА_2 постійно конфліктувала з ними, вважала, що вона втручається в її сім`ю, а тому неодноразово погрожувала їй, що розлучить її з чоловіком, писала смс-повідомлення з погрозами. Були конфлікти із ОСОБА_1 , які закінчувались викликом поліції. Наприкінці грудня 2023 року ОСОБА_2 з ОСОБА_1 спільно вже не проживали, вона жила у будинку його батька, де була зареєстрована. 28.12.2023 року вона бачила як ОСОБА_1 виніс зі свого будинку на вулицю речі ОСОБА_2 , які вона не забрала. Потім приїхала поліція і вона побачила, що повернулась ОСОБА_2 , пізніше прибули працівники служби у справах дітей. Вона на вулицю не виходила, дітей на вулиці також не бачила. Також вказала, що після того, як ОСОБА_2 перейшла на інше місце проживання у них в сім`ї все налагодилось, вони знову живуть спокійно.

Допитана в якості свідка начальник служби у справах захисту дітей виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_9 у судовому засідання пояснила, що 28.12.2023 року близько 12 год. їй зателефонував поліцейський офіцер громади ОСОБА_10 , який просив виїхати спільно у сім`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Повідомив про те, що малолітні діти перебувають на вулиці, батьки не вживають заходів для забезпечення належних умов проживання дітей. Попередньо поліцейський ОСОБА_10 розказував про цю сім`ю у АДРЕСА_1 , де постійні конфлікти, але вони обстеження не проводили. 28.12.2023 року вони із головним спеціалістом служби ОСОБА_11 прибули на місце події близько 15 год. та виявили на подвір`ї двох поліцейських, ОСОБА_1 , його батька, ОСОБА_2 , її старша донька перебувала на той час в поліцейському автомобілі, а молодший син знаходився на вулиці разом із батьками. На запитання ОСОБА_1 пояснив, що з 2021 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 , однак останні два місяці вони проживають окремо і він не бажає надалі проживати зі своєю колишньою співмешканкою через постійні конфлікти та просив її покинути домоволодіння його сім`ї. ОСОБА_2 повідомила, що вона іншого житла не має, є уродженкою с. Постоята Пасічнянської громади, але повернутись додому не може, через брата, який вчиняв щодо неї насильство, просила надати допомогу. ОСОБА_1 намагався допомогти ОСОБА_2 з пошуками житла, пропонував орендувати квартиру у АДРЕСА_3 , дзвонив, показував фото житла, але ОСОБА_2 нічого не підходило. Вони з поліцейським провели бесіду з ОСОБА_2 , яка зазначала, що ОСОБА_1 поміняв замки у будинку, але там залишився її паспорт та грошові кошти. На вимогу поліцейських ОСОБА_1 відчинив будинок, тоді ОСОБА_2 зайшла у будинок, сказала, що тепер вона залишається там, а вони всі можуть їхати. Вони із поліцейським пояснювали ОСОБА_2 , що своєю поведінкою вона створює небезпечні умови для дітей і врешті вона погодилась залишити будинковолодіння та того ж дня вони відвезли її разом із дітьми до обласного центру соціально-психологічної допомоги у смт. Верховина. В подальшому вночі ОСОБА_2 самовільно разом із дітьми покинула даний заклад, не повідомивши місце свого перебування. Після цього ОСОБА_2 звернулась у поліцію із заявою про те, що працівники служби у справах дітей здійснили незаконні дії щодо неї та її дітей, викрали їх та протиправно позбавили волі. Вказала, що 28.12.2023 року у її присутності сварки, бійки, погроз чи образ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не висловлювали, потерпіла про вчинення щодо неї домашнього насильства не зазначала. Акт обстеження житлово-побутових умов складала інспектор ОСОБА_11 зі слів ОСОБА_2 , вона його лише підписала. 28.12.2023 року вони дійсно зайшли у будинок ОСОБА_1 за №140 на уч. Горби, де за твердженням ОСОБА_2 вони раніше спільно проживали, виявили там дитячі підгузки, а також була зварена гречка, будь-яких інших дитячих речей та харчування вона не бачила. Також вказала, що у розмові ОСОБА_1 посилався на протиправну поведінку ОСОБА_2 , зазначав, що після народження сина вона поводила себе агресивно, погрожувала вбивством своїм та дітей, в серпні 2023 року намагалась вчинити суїцид, вибила вікна у будинку, пошкодила автомобіль, погрожувала його сім`ї підпалом будинків. Також зазначав, що після припинення стосунків він не заперечував щоб ОСОБА_2 проживала у його будинку, але вона неналежно себе поводила, випивала, приводила чоловіків, не ночувала вдома, показував фото та відео, на якому ОСОБА_2 спільно з неповнолітньою сусідкою розпивала у будинку спиртне. На даний час діти ОСОБА_2 перебувають на обліку у службі у справах дітей, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, а тому 25.01.2024 року вони намагались здійснити обстеження за вказаним ОСОБА_2 у заяві в поліцію місцем її проживання у АДРЕСА_4 . куди прибули спільно з поліцейським офіцером громади. Їх запросила у будинок ОСОБА_12 , у будинку була ОСОБА_2 із сином, яка почала заперечувати щодо проведення обстеження, викликала поліцію.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, потерпілої, свідків, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до переконання, що провадження в справі підлягає закриттю з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа)зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається протоколі.

Частиною першою ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій.

Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

У силу ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Виходячи з наведеного, слід зазначити, що об`єктивна сторона правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу цього адміністративного правопорушення є наявність наслідків, а саме: завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж реальна можливість завдання вказаної шкоди.

Згідно з ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення долучено наступні докази:

- рапорт помічника чергового відділення поліції №1(м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Шевченко І.С. від 28.12.2023 року зі змісту якого слідує, що 28.12.2023 року о 12:18 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від громадянки ОСОБА_2 жительки АДРЕСА_1 , про те, що залишила дітей із подругою, однак прийшов співмешканець та виганяє її та дітей із будинку, та поводиться агресивно;

-заяву та письмові пояснення ОСОБА_2 від 28.12.2023 грудня, згідно яких вона просить прийняти міри відносно її співмешканця ОСОБА_1 , який виганяє її з їхньої спільної хати з двома неповнолітніми дітьми, з яких одна їхня спільна дитина із ОСОБА_1 ;

-письмові пояснення ОСОБА_11 та ОСОБА_9 від 28.12.2023 року, згідно яких 28.12.2023 року надійшов лист з ВП №1 (м.Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про те, що потрібно здійснити перевірку обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , яких вигнав із будинку співмешканець ОСОБА_1 . Під час виїзду на місце було встановлено, що співмешканець ОСОБА_2 ОСОБА_1 вигнав ОСОБА_2 разом із неповнолітніми дітьми з будинку в якому вони проживають;

-акт обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання АДРЕСА_5 згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом більше 2 років у цивільних відносинах та виховують спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час обстеження діти перебувають на вулиці з 12 год., оскільки чоловік вигнав жінку з дітьми і поміняв замок у будинку, жінка погрожує, що повіситься разом з дітьми, спалить хату. Встановлено, що умови проживання хороші, у будинку наявні продукти харчування для дітей. ОСОБА_1 возив співмешканку до психіатра, який призначив їй ліки, проте вона відмовляється їх вживати, зі слів ОСОБА_1 . ОСОБА_2 вживає також спиртне, також мав місце суїцид. Протягом двох місяців вони проживають окремо, по відключав світло, інтернет, потім прийшов миритися, просив вибачення. Мати погодилася на влаштування у ОЦСПД в смт. Верховина, куди була доставлена.

Суд зазначає, що диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до іншого законодавства, зокрема до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У порушення вищевказаних вимог законодавства у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено необхідних складових об`єктивної сторони правопорушення, зокрема не вказано які конкретно дії та якого характеру(фізичного, психологічного чи економічного)були вчинені ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 , а також відсутнє посилання на будь-які наслідки вказаних дій, зокрема у протоколі відсутня необхідна відповідно до диспозиції ст.173-2 КУпАП вказівка на те чи була або могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Також суд звертає увагу на те, що у протоколі не конкретизовано місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки вказано адресу уч. Горби у с. Микуличин, без зазначення номера будинковолодіння, в той час як у ході судового розгляду встановлено, що за вказаною адресою розташовані три окремі будинки сім`ї Поліховських. При цьому ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_2 та дану адресу зазначено у рапорті помічника чергового відділення поліції №1(м. Яремче) Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28.12.2023 року та заяві ОСОБА_2 від 28.12.2023 року. У своїх поясненнях від 28.12.2023 року ОСОБА_2 вказала адресу місця проживання уч. Горби, 104, яка також вказана як адреса за якою складався акт обстеження. Разом з тим, в ході судового розгляду ОСОБА_1 долучено копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2008 року та заповіт ОСОБА_13 , з яких слідує, що останній користується будинком за АДРЕСА_1 , де він за його твердженням і поміняв замки.

Начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_9 у судовому засіданні підтвердила, що обставини викладені в акті обстеження від 28.12.2023 року записані виключно зі слів ОСОБА_2 , факту вчинення домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 комісією зафіксовано не було.

Очевидців того, що ОСОБА_1 у вказані у протоколі день та час у примусовому порядку вигнав з будинку за місцем проживання співмешканку разом із малолітніми дітьми не виявлено і допитані у судовому засіданні свідки даний факт не підтвердили, засвідчивши лише, що бачили як ОСОБА_1 виніс зі свого будинку речі ОСОБА_2 , з якою на той час вже спільно не проживав.

У своїй заяві від 28.12.2023 року ОСОБА_2 зазначила, що була відсутня, коли ОСОБА_1 виніс її речі з будинку, а діти на той час перебували у сусідки, що підтвердила у своїх поясненнях у судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які з літа 2021 року були співмешканцями, склались напружені відносини, які призвели до припинення спільного проживання і станом на 28.12.2023 року вони на протязі кількох місяців вже не підтримували фактичних шлюбних стосунків та проживали окремо, що обоє підтвердили у судовому засіданні.

Доказів того, що ОСОБА_1 28.12.2023 року позбавив ОСОБА_2 права користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 , де остання має зареєстроване місце проживання чи вчинив щодо неї чи малолітніх дітей будь-яке інше насильство психологічного чи фізичного характеру і зазначені дії призвели до відповідних наслідків у вигляді заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої чи дітей матеріали даної справи не містять.

Саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а наявність між сторонами спору щодо права користування житлом, свідчить про існування між ними цивільно-правових відносин, та не може слугувати належним підтвердженням факту вчинення домашнього насильства.

Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У відповідності до положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах Малофєєва проти Росії(Malofeyeva v. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та Карелін проти Росії(Karelin v. Russia заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Оскільки справи про адміністративні правопорушення розглядаються судом в межах протоколу про адміністративне правопорушення, тому суддя не вправі виходити за межі зазначеної у протоколі суті адміністративного правопорушення та його кваліфікації в сторону погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд не має права у постанові за підсумками розгляду справи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, або їх виключати, адже у протилежному випадку він виходить за межі своєї компетенції, якою згідно з вимогами ст. ст. 213, 221 КУпАП, є лише розгляд справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а надані суду докази не відповідають фактичним обставинам справи, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7 ч.1, 245, 247 п.1, 251, 280, 283, 284, 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_1 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП провадженням закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови до Івано-Франківського апеляційного суду України через Яремчанський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя: Т. Л. Ваврійчук