БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1307/24
Провадження № 3/497/587/24
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.06.2024 року м.Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретаря судового засідання Мунтянової В.Р.,
особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ,
захисника особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
помічника НВПС з АЮД-НГ Швеця Ю.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Болград Одеської області, громадянина України, не одруженого, утриманців не має, не працює, інвалідом не являється, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , особу якого встановлено на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Болградським РВ ГУМВС України в Одеській області від 23.05.2005 року, РНОКПП НОМЕР_2
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185-10 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
03 червня 2024 року ПНВ з АЮД-НГ ОСОБА_3 подано до суду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП, яка передана на розгляд судді Кодінцевої С.В.
Особа відносно якої складено протокол ОСОБА_1 не була забезпечена для участі в судовому засіданні, в зв`язку з чим, судом призначено справу для розгляду на 15:30 годину 04.06.2024 року та повідомлено сторін про необхідність прибуття до суду (а.с.11, 12).
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №264053 від 31.05.2024 року, який складено старшим інспектором прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності військової частини НОМЕР_3 , відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », лейтенантом ОСОБА_4 слідує, що «о 17:50 годині 31.05.2024 року, прикордонним нарядом «Контрольний пост» на перехресті доріг Болград-Табаки на відстані 1000 м. до державного кордону в районі прикордонного знаку 0758, зупинено транспортний засіб ВАЗ 2007 д/н НОМЕР_4 , водій якого гр. України ОСОБА_1 відмовився надати оглянути автомобіль та не виконав законної вимоги військовослужбовця ДПСУ, яка була неодноразово повторювана, після чого було застосовано спеціальні засоби та заходи фізичного впливу. Своїми діями гр.України ОСОБА_1 порушив вимоги абз 15 ч.1 ст.20 ЗУ «Про державну прикордонну службу України», відповідальність за що передбачена ч.1 ст.185-10 КУпАП».
В судовому засіданні:
Особа, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 заперечував обставини викладені в протоколі, пояснив суду, що 31.05.2024 року вечором після 17:00 години він рухався з ТСЦ в сторону м.Болград, де на перехресті з автомобільною дорогою з м.Болград в бік с. Виноградівка, неподалік автозаправної станції, його зупинили троє чоловіків, як попросили відвезти їх в с.Табаки за певну суму коштів, на що він погодився. Рухаючись в с.Табаки на спуску по дорозі біля поштового відділення, йому різко перегородив дорогу транспортний засіб білого кольору, з якого вийшов чоловік у світлій камуфляжній формі, не представившись відразу попросив надати документи та вийти усім з автомобілю. Усі вони вийшли з авто, та коли він ОСОБА_1 надавав документи цьому чоловіку, двоє з пасажирів вдалися до втечі. Після телефонного дзвінка цього чоловіка, через 2-3 хвилини прибула інша цивільна машина з двома чоловіка в цивільному, які накинулися на нього ОСОБА_1 , повалили на землю, зв`язали його руки чоловічим ременем та били руками і ногами по всім частинам тіла, при цьому нічого не пояснюючи. Надалі його ОСОБА_1 та пасажира, який був на місці заштовхали в свою машину та доставили на територію військового містечка прикордонної служби. Тривалий час утримували зв`язаним, не надавали навіть попити води, не надавали можливості сходити в туалет. При цьому постійно наносили удари по тілу та погрожували, потім склали документи, в тому числі про визнання ним своєї провини, які примусили підписати під погрозами. Пізно ввечері, яка була година він не знає, їх відвезли до ТЦК та СП, де його особисто протримали до ранку, а потім в зв`язку з його постійними скаргами на стан здоров`я, відпустили до дому. Добравшись додому, він викликав швидку, яка доправила його до лікарні, та черговий лікар зробив повідомлення на лінію 102. Після приїзду, працівники поліції не прийняли у нього заяву про нанесення йому побоїв службовими особами прикордонної служби, аби не створювати неприємностей прикордонникам
Йому відразу в Болградській ЦРЛ було здійснено рентген, згідно якого у нього наявний комбінований перелом ключиці травматичного характеру зліва зі зміщенням. Сьогодні 04.06.2024 року він звернувся до судово-медичного експерта Ізмаїльської міської лікарні, який його обстежив та підготує висновок про наявність на його тілі тілесних ушкоджень.
Лікар судово-медичний експерт ОСОБА_5 рекомендувала стаціонарне лікування в зв`язку з тяжким станом та підозрою на забій легенів.
Стверджував, що жодним чином не перешкоджав законним вимогам прикордонника, який зупинив його транспортний засіб, однак звертав увагу на неправомірні дії прикордонника та тих осіб, яких він виклика по телефону, які його били, затримували та доставили на територію військової частини.
Захисник особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернув увагу на вкрай недопустиму поведінку співробітників прикордонної служби, а саме прикордонного наряду «Контрольний пост» військової частини НОМЕР_3 впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які несли службу 31.05.2024 року в проміжок часу з 17:00 години, як значиться в протоколі на перехресті доріг «Болград-Табаки». Дані службові особи не наділені правом знущатися і бити затриману особу, наносити їй тілесні ушкодження, шкодити її здоров`ю.
Особи, які наносили побої ОСОБА_1 навіть не будучи у відповідній військовій формі, на своєму транспортному засобі доставили ОСОБА_1 на територію військової частини впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка є режимним об`єктом та стороннім особам забороняється прибувати на територію в/ч, що підтверджує те, що ці особи є військовослужбовцями прикордонної служби або оперативними працівниками прикордонної розвідки.
З протоколу слідує, що до ОСОБА_1 застосовані спеціальні засоби та заходи фізичного впливу. Разом з цим, не конкретизовано які саме засоби були застосовані та які саме заходи фізичного впливу, в чому вони виражалися.
Його підзахисний ОСОБА_1 зазнав побиття військовослужбовцями прикордонної служби, йому спричинено тілесні ушкодження, що негативно вплинуло в цілому на його стан здоров`я, про що судово-медичним експертом буде складено висновок. Втім до тепер, не має реакції на його заяву про побиття та спричинення йому тілесних ушкоджень, а також і за повідомленням Болградської ЦРЛ відносно ОСОБА_1 , не внесено відомості в ЄРДР та не розпочато досудове розслідування.
З цих підстав захисник наполягав на постановленні окремого рішення про зобов`язання уповноважених осіб ДБР внести відомості в ЄРДР за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 працівниками прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ПНВ з АЮД-НГ ОСОБА_3 заперечував доводи як ОСОБА_1 , так і його захисника. Пояснив, що йому нічого не відомо з цих підстав, він лише здійснював перевірку матеріалів справи про адміністративне правопорушення як старший зміни прикордонних нарядів та направлення їх до суду.
Хто затримував і доставляв ОСОБА_1 до військової частини впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » він не знає, однак можливо прикордонний наряд «Пост спостереження», який ніс службу 31.05.2024 року.
Усі службові особи впс «Болград» є військовослужбовцями та перебувають в наряді, будучи екіпірованими в польову піксельну форму та мають при собі спеціальні засоби захисту.
Просив доводи правопорушника розцінити критично та постановити рішення згідно вимог діючого законодавства.
Оцінивши сукупність досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ст.ст.251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Диспозиція ч.1 ст. 185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
За змістом ст.185-10 КУпАП, об`єктивна сторона даного правопорушення полягає у злісній непокорі саме законному розпорядженню або вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, у зв`язку з чим питання їх законності є предметом обов`язкового з`ясування під час розгляду справи про вказане адміністративне правопорушення.
Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у Постанові №8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку, або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (п.7).
Згідно вимог ст.262 КУпАП адміністративне затримання провадиться органами прикордонної служби - у разі незаконного перетинання або спроби незаконного перетинання державного кордону України.
Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Морські та річкові невійськові судна і військові кораблі перетинають державний кордон України відповідно до цього Закону, інших актів законодавства, а також правил, що видаються уповноваженими на те державними органами України і публікуються в установленому порядку. Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку. Не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин. Під час надзвичайних ситуацій, зумовлених великими аваріями, катастрофами і стихійним лихом, аварійно-рятувальні формування перетинають державний кордон України для локалізації та ліквідації таких ситуацій у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до міжнародних договорів України.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.
Суб`єктом правопорушення може бути громадянин України, іноземець або особа без громадянства.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 надано протокол про адміністративне правопорушення за ст.185-10 ч.1 КУпАП (а.с.1), пояснення ОСОБА_1 та заяву визначального характеру, рапорт старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» лейтенанта ОСОБА_6 від 31.05.2024 року, яким він саме і доповідає про затримання ОСОБА_1 , який «..здійснив злісну непокору законній вимозі в/сл ДПСУ, а саме не надав можливість оглянути автомобіль. Відносно ОСОБА_7 було застосовано спец.засоби та засоби фізичного впливу» (а.с.6), рапорт старшого зміни прикордонних нарядів старшого лейтенанта ОСОБА_8 про перевірку справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (а.с.7).
Протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечними доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.
Разом з цим, жодних доказів того, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 був оглянутий, як того вимагав старший прикордонного наряду «Контрольний пост» лейтенант ОСОБА_9 , з якою метою, і що було виявлено за результатами такого огляду, до матеріалів справи не додано.
А відтак не зрозуміло дії цієї уповноваженої особи - старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» лейтенанта ОСОБА_6 , який вимагав зупинку та надання для огляду транспортного засобу, при цьому такий огляд не здійснив.
В матеріалах стверджується, що «відносно ОСОБА_7 було застосовано спец.засоби та засоби фізичного впливу», однак жодним чином не зазначено та не зафіксовано, які саме спеціальні засоби були застосовані, чи були вони в наявності у старшого прикордонного наряду «Контрольний пост» лейтенанта ОСОБА_6 , чи були такі засоби у інших двох службових осіб, які прибули на місце затримання на його телефонним дзвінком, та хто є цими особами, їх дані в жодних документах не зазначені.
Не зазначено, які саме засоби фізичного впливу застосовувалися до ОСОБА_1 та в чому вони виражалися, та чому була необхідність в їх застосуванні.
На підтвердження складу прикордонного наряду «Пост спостереження» (ПІП військовослужбовців), час його служби, і де він мав нести службу, жодних доказів не надано, о позбавляє суд можливості перевірити правомірність дій зазначеного прикордонного наряду.
Окрім тих документів, що судом було досліджено і зазначено, інших доказів не надано, не встановлено таких і під час судового розгляду.
Особа, яка була присутня під час зупинення транспортного засобу ВАЗ, під керування ОСОБА_1 , - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який саме і був пасажиром цього авто, і який міг би підтвердити або спростувати пояснення ОСОБА_1 , до суду не був доставлений для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Зазначене, ще раз вказує на те, що військовослужбовці ДПС України умисно приховують від суду докази, які мають суттєве значення для прийняття рішення в даній справі.
Суд звертає увагу, що згідно положень ч.2 ст.277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-10 КУпАП … розглядаються протягом доби.
Протокол про адміністративне правопорушення було складено 31.05.2024 року, до суду надійшов 03.06.2024 року о 15:30 годині, при цьому не було забезпечено прибуття правопорушника до суду під час надання матеріалів для розгляду, чим грубо порушено вимоги даної норми КУпАП.
Суд в термінову порядку вимушений був призначати час та дату судового розгляду: 15:30 година 04.06.2024 року, повідомляти усіма можливими заходами особу, відносно якої складно протокол, особу яка склала даний протокол (а.с.11).
Тоді як уповноважена особа ДПС України самоусунулася від виконання вимог КУпАП.
ПНВ з АЮД-НГ ОСОБА_3 , будучи присутнім в судовому засіданні жодних клопотань не заявляв, та будь-яких інших доказів суду не надав. Разом з цим, стверджував, що не володіє інформацію, і не може буть що підтвердити.
Вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.185-10 ч.1 КУпАП, оскільки в суді не було доведено факту, що він вчинив дії спрямовані на невиконання законній вимозі прикордонного наряду.
Та оскільки, таких обставин не встановлено і під час дослідження письмових доказів, а тому всі сумніви суд тлумачить на користь особи згідно ст.62 Конституції України.
Інших доказів вини ОСОБА_1 , зокрема відеозаписів, письмових показів свідків суду надано не було.
Суд критично оцінює письмові пояснення ОСОБА_1 про визнання ним винуватості, оскільки такі пояснення були зазначені останнім під диктовну старшого інспектора прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності військової частини НОМЕР_3 , відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », лейтенанта ОСОБА_4 під тиском та погрозою подальшого застосування насильства та побиття цієї особи.
При цьому, суд бере до уваги медичні документи, надані ОСОБА_1 щодо його стану здоров`я безпосередньо після події, яка мала місце 31.05.2024 року, під час якої до нього застосувавалися військовослужбовцями ДПС спец.засоби та засоби фізичного впливу:
-довідка ренгенологічного відділення Болградській ЦРЛ на ім`я ОСОБА_1 , в якій зазначено результатами ренгендослідження наявний комбінований перелом ключиці травматичного характеру зліва зі зміщенням (а.с.16);
-довідка лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_5 з рекомендацією стаціонарного лікування в зв`язку з тяжким станом та підозрою на забій легенів (а.с.17).
Згідно ст. 251 ч.2 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.
Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Отже в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Усе вищезазначене свідчить про не дотримання старшим інспектором прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності військової частини НОМЕР_3 , відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », лейтенантом ОСОБА_4 вимог Інструкцію з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України №898 від 18.09.2013 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 жовтня 2013 р. за № 1729/24261.

Порушення особою, яка склала протокол, вимог названої інструкції, положень КУпАП, зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності. Це ускладнює встановлення об`єктивної сторони вчиненого порушення та вини особи в його вчиненні.

В даному випадку, заслуговують на увагу твердження захисника особи, відносно якої складено протокол про те, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних перешкод законним вимогам військовослужбовця ДПСУ, разом з цим даній особі ОСОБА_1 спричинено ушкодження здоров`я шляхом нанесення ударів по всьому тілу, та спричинено перелам лівої ключиці. При цьому, медичної допомоги даній особі надано не було.

Проаналізувавши надані суду документи, суд дійшов висновку, що особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення старший інспектор прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності, лейтенант ОСОБА_4 , не дотримався встановленим законом вимогам щодо порядку фіксації адміністративного правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про неналежне виконання уповноваженою особою своїх посадових обов`язків, що в даному конкретному випадку фактично призвело до нівелювання положень ст.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими визначені завдання цього кодексу, зокрема: зміцнення законності, запобігання правопорушенням та виховання громадян у дусі точного та неухильного додержання Конституції і законів України та сумлінного виконання своїх обов`язків.

Обов`язково слід наголосити, що процедура розгляду справ про адміністративні правопорушення не передбачає участі при судовому розгляді сторони обвинувачення, що може призвести до змішування ролі обвинувача і судді і тим самим дати підстави для законних сумнівів неупередженості суду, порушити принцип змагальності (див. наприклад пункти 75-79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Карелін проти Росії2, пункт 54 справи «Озеров проти Росії», пункти 44-45 справи «Кривошапкін проти Росії»).

У зв`язку із чим, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Відповідно до положення ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому, на підставі задекларованого принципу, що міститься в ст. 7 КУпАП, кожній особі щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно із ч. 3 п. (b) ст. 31 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів від 1969 року, ратифікованої Україною 14.05.1986 року, поряд з контекстом договору враховується наступна практика його застосування, яка встановлює угоду учасників щодо тлумачення. Крім того, відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі за текстом - Конвенція) питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).

Крім того, у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.185-10 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

З огляду на досліджені обставини, суд вважати, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, оскільки суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти «України» N 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelend v. UnitedKingdom), п. 161, Series А заява N 25).

Оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі повного і об`єктивного дослідження усіх обставин справи, суд приходить до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно «не виконав законної вимоги військовослужбовця ДПСУ, яка була неодноразовоповторювана..», а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 ч.1 КУпАП.

А відтак, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП підлягає закриттю, оскільки положеннями ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.221, 247 ч.1 п.1. п.7, 254, 256, 266, 280, 283-289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185-10 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Повний текст судового рішення буде складено і проголошено 06.06.2024 року о 09:00 годині.

Суддя: С.В.Кодінцева