ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________ ___________________
Справа № 645/954/24 Головуючий 1 інстанції Шарко О.П.
Провадження № 33/818/952/24 Суддя суду апеляційної інстанції Курило О.М.
Категорія:ст.122-4 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві ОСОБА_1 , з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , з участю його захисника ОСОБА_3 , без участі іншого учасника ДТП ОСОБА_4 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, справу за апеляційною скаргою правопорушника на постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень у дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. на користь держави.

З постанови Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 10 лютого 2024 року о 14 год. 36 хв, керуючи автомобілем «KIA FORTE», державний номерний знак НОМЕР_1 , в районі будинку 262 Б/2 по Салтівському Шосе у м.Харкові, став учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю його автомобіля, після чого з невідомих причини залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив п.2.10А ПДР України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

На вказану постанову ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2024 року та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Просить взяти до уваги, що Фрунзенський районний суд м.Харкова 25.04.2024 року виніс постанову, якою визнав винним у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_4 , а не його.

Зазначає, що був уважним, стежив за дорожньою обстановкою та вжив всіх заходів, щоб уникнути зіткнення. Вказує, що у зв`язку з цим вважав, що зіткнення не відбулося.

Наголошує, що якби відчув зіткнення, то обов`язково зупинився б, однак про дорожньо-транспортну пригоду йому стало відомо лише після дзвінка поліцейського.

Апелянт пояснює, що одразу після цього він оглянув свій автомобіль, записавши це на відео, та пересвідчився, що транспортний засіб жодних пошкоджень не має.

Вважає, що у нього не було умислу залишати місце дорожньо-транспортної пригоди, бо він в ній не винен.

На доповнення своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції не було враховано вказані обставини. Крім того, просить взяти до уваги відеозаписи, долучені до матеріалів справи (а.с.19).

На підставі вищевикладеного вказує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позиції учасників судового апеляційного провадження.

В судове засідання з`явився ОСОБА_2 та його захисник адвокат Герасименя О.Ю. Апелянт підтримав свою апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

ОСОБА_2 пояснив, що рухався по головній дорозі та дотримувався Правил дорожнього руху України, однак йому назустріч виїхав транспортний засіб «Audi» під керуванням ОСОБА_4 .

Основним аргументом апелянта є те, що він уникнув зіткнення, тому не вважає себе винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Крім того, адвокат Герасименя О.Ю. підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного та зазначив, що на транспортному засобі «KIA FORTE», державний номерний знак НОМЕР_1 , відсутні пошкодження, однакполіцейські відмовилися від проведення огляду вказаного автомобіля.

Захисник наполягав на тому, щоб апеляційний суд дослідив відеозаписи з реєстратора автомобіля «Audi». Для повного, всебічного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи вищевказане клопотання було задоволено і переглянуто в судовому засіданні відеозаписи з диску, долученого до матеріалів справи.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Згідно вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції з огляду на матеріали адміністративної справи дійшов висновку про наявність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, і прийняв рішення про застосування до останнього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

Визнаючи ОСОБА_2 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №743452 від 16 лютого 2024 року, постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2024 року у справі №645/825/24 за якою ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП та інші матеріали справи.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком.

Згідно правових позицій, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені в статтях 247, 280 КУпАП, надати оцінку не тільки тим доказам, які доводять винуватість, але й оцінити доводи та докази, які виправдовують особу.

Диспозиція ст.122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він включає в себе об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Згідно з п.1.10. ПДР України залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_2 був відсутній умисел на приховання факту дорожньо-транспортної пригоди або обставин її скоєння, адже згідно з постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 квітня 2024 року (справа №645/825/24) іншого учасника, а саме ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП.

Крім того, після дзвінка поліцейських ОСОБА_2 здійснив відеофіксацію свого автомобіля, щоб довести свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, однак працівниками поліції у порушення вимог п.8 Розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, не був оглянутий транспортний засіб ОСОБА_2 на предмет наявності пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно такі пошкодження не були зафіксовані, що також не дає можливості однозначно стверджувати про причетність автомобіля скаржника до вчиненої дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апелянта стосовно щирої впевненості в тому, що згадані транспортні засоби здійснили роз`їзд без зіткнення, оскільки це підтверджується відеозаписом, який долучений до матеріалів справи (а.с.19) та був досліджений в судовому засіданні.

Враховуючи те, що адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП настає лише у випадку наявності вини у формі прямого або непрямого умислу, який у ОСОБА_2 був відсутній, а також те, що останній навпаки уникнув зіткнення з автомобілем «Audi», водій якого несподівано створив для ОСОБА_2 аварійну обстановку, й сукупність інших порушень при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплені положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п.161, Series A заява №25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

В силу ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, апеляційний суд не вбачає підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

За вищевказаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 247, 294 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.05.2024 року по справі щодо ОСОБА_2 за ст.122-4 КУпАП, скасувати.

Апеляційну скаргу порушника, задовольнити.

Провадження по даній справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило