Справа № 307/5082/24
Провадження № 3/307/2323/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., розглянувши в об`єднаному провадженні справу про адміністративні правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136735 від 5 листопада 2024 року вбачається, що близько 18 години 10 хвилин на Південній околиці населеного пункту Тересва на напрямку прикордонного знаку №272 (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів до лінії державного кордону в межах прикордонної смуги прикордонним нарядом "Секрет" було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з іншими громадянами України, який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії поза пунктами пропуску через державний кордон, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Окрім цього, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136732 від 5 листопада 2024 року вбачається, що 5 листопада 2024 року близько 18 години 10 хвилин на Південній околиці населеного пункту Тересва на напрямку прикордонного знаку №272 (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 50 метрів до лінії державного кордону в межах прикордонної смуги прикордонним нарядом " ІНФОРМАЦІЯ_4 " було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 спільно з іншими громадянами України, який на неодноразово повторювану законну вимогу військовослужбовців Державної прикордонної служби України надати документи, що посвідчують особу ігнорував та вдався до втечі, у зв`язку з чим складом прикордонного наряду було здійснено 10 попереджувальних пострілів з Форт-17Р. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив п.10 «Положення про прикордонний режим» затвердженого Постановою КМУ від 27.07.1998 року №1147, чим вчинив злісну непокору законній вимозі військослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним своїх службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону України, чим порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 вину не визнав. Пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 . Задня частина двору його дворогосподарства направлена в бік державного кордону з Румунією. Однак до кордону відстань складає більше кілометра. Щоб дійти до річки Тиса потрібно подолати залізницю та дамбу. Того дня, коли його було затримано, він знаходився на власному городі та порався по господарству, а тому твердження про те, що його було затримано за 50 метрів до лінії державного кордону, не відповідають дійсності. Жодних сторонніх осіб біля нього в той момент, не було. Ствердив, що жодних мотивів перетину кордону у нього ніколи не було. Вчинення ним будь-якої непокори працівникам прикордонної служби також заперечив. Визнавальні пояснення давав, оскільки перебував під примусом.

Захисник Коструб В.В. під час розгляду справи просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адімінстаративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП.

Розглянувши дану справу вважаю, що у діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 204-1 та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП спроба перетинання державного кордону України будь яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України вчинена группою осіб та злісна непокора законному розпорядженню працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинена группою осіб, виходячи з наступного.

На підтвердження зазначених вище обставин та вини ОСОБА_1 , до протоколів про адміністративні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП, надано протокол про адміністративне затримання від 05.11.2024 року, протокол особистого огляду речей та вилучення речей і документів від 05.11.2024 року, заяву ОСОБА_1 від 05.11.2024 року, письмові пояснення працівника прикордонної служби ОСОБА_2 від 05.11.2024 року та письмові пояснення ОСОБА_1 від 05.11.2024 року.

З протоколу адміністративного затримання від 5.11.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , затримано 5.11.2024 року о 18 год. 10 хв. та поміщено у СП "Солотвино" та звільнено о 23 год. 50 хв. 7.11.2024 року, на підставі з`ясування обставин правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_1 , такий складено уповноваженою особою ОСОБА_2 .

З письмових пояснень майора ОСОБА_2 , яким складено протокол затримання вбачається, що о 18 год. 10хв. в складі прикордонного наряду «Секрет» затримав трьох громадян України, які мали на меті незаконно перетнути державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску. Даних осіб було доставлено до віддділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » для встановлення їх особи та складання адміністративних матеріалів.

З надрукованих письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній визнає факт виниклого в нього наміру перетину кордону та спроби втечі від прикордонного наряду в зв`язку з чим він був затриманий.

З вказаних письмових пояснень, як працівника прикордонної служби так і ОСОБА_1 неможливо встановити обставини щодо способу перетину державного кордону України.

Разом з цим в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384 та 385 КК України надали наступні покази.

Так свідок ОСОБА_3 показала, що є сусідкою ОСОБА_1 та того дня коли останнього було затримано вона чула постріли. Також бачила, як працівники прикордонної служби поділившись на дві групи кудись бігли, при цьому перестрибуючи на городах через паркани. Вона не бачила, щоб ОСОБА_1 тікав від людей у формі. Кордон від її та ОСОБА_1 будинків, знаходиться на значно віддаленній відстані, а ніж 50 метрів.

Свідок ОСОБА_4 показала, що являється співмешканкою ОСОБА_1 , який того дня перебував вдома. Займаючись на городі по господарству, в якийсь момент зявились люди в формі, які затримали ОСОБА_1 та кудись відвезли. Жодних інших осіб з ОСОБА_1 вона того дня не бачила. Все це відбувалося під вечір. Вже близько опівночі, в будинок прийшли працівники прикордонної служби та попросили паспорт ОСОБА_1 . Вона віддала їм закордонний паспорт свого співмешканця, який вони забрали з собою. Стверджує, що її чоловік виключений з військового обліку, а тому жодних мотивів перетину кордону останній мати не міг. Також показала, що жодного супротиву працівникам прикордонної служби ОСОБА_1 , не вчиняв.

Аналізуючи в сукупності надіслані суду матеріали справи, можна дійти висновку про місце затримання ОСОБА_1 , яке як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення, знаходиться на відстані 50 метрів від лінії державного кордону України з Румунією.

При цьому надаючи оцінку поясненням ОСОБА_1 , його захисника та показам допитаних під час судового розгляду свідків, в судовому засіданні, судом досліджено дані «Googl Maps», а саме щодо місця розташування дворогосподарства АДРЕСА_1 на територія якого з показів допитаних свідків, було затримано ОСОБА_1 . Так судом було встановлено, що зазначена у протоколі відстань з місця затримання до лінії державного кордону - 50 метрів, не відповідає дійсності та така відстань становить у декілька сотень метрів більше за заначену у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відтак покази допитаних в судовому засіданні свідків та пояснення ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження та спростовують викладені в протоколах про адміністративні правопорушення передбачені ч.2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП, як щодо відсутності доказів щодо вчинення ОСОБА_1 спроби перетину державного кордону України в групі з іншими особами так і вчинення непокори працівникам прикордонної служби.

Саме ж по собі, викладене в протоколах обвинувачення, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185-10 КУпАП, без достатніх доказів цього, не може бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 №475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 цього Кодексу орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251 та 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст. 251 та ст. 252 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпА провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.204-1 КУпАП, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинених групою осіб. Відповідно до вимог Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №136735 від 5.11.2024 року та долучені до нього матеріали справи, вважаю, що спроба перетину ОСОБА_1 будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинена групою осіб, не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчать про спробу перетину ним кордону. Будь-яких інших доказів, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять.

З положень частини 2 статті 185-10 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення, серед іншого, складає злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі працівника Державної прикордонної служби, при виконанні ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, вчинена групою осіб.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Тобто, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно встановити у її діях сукупність таких обставин: 1) факт злісної непокори; 2) наявність законного розпорядження чи вимоги працівника Державної прикордонної служби; 3) виконання таким працівником службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законному розпорядженню військовослужбовця ДПСУ під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а саме не надав документи, які посвідчують його особу та вдався до втечі, при цьому вказане правопорушення вчинив у складі групи осіб.

Однак, з наданого суду протоколу про адміністративне правопорушення та долучених до нього доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації, тощо) того, що останній вчинив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі працівника Державної прикордонної служби групою осіб.

Також до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено доказів того, що військовослужбовець - інспектор прикордонної служби «Грушово», виконував службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення ЗхРУ №136732 від 5 листопада 2024 року та долучені до нього матеріали справи, вважаю, що відмова надати документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 та вчинення останнім втечі на законну вимогу працівника прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", не доведена оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б надавали можливість стверджувати про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, та спростовували покази допитаних в судовому засіданні свідків та пояснення ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

З контекстного аналізу зазначених вимог закону випливає, що висновки судді щодо оцінки доказів мають вказуватись у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, зокрема, при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

З урахуванням наведених обставин, вважаю, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 та ч.2 ст. 185- 10 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 247, 252, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень передбачених ч.2 ст. 204-1 КУпАП та ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст постанови буде складено 6 грудня 2024 року.

Суддя М.М. Бряник