Номер провадження: 33/813/2850/24
Номер справи місцевого суду: 498/1498/24
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кострицького В.В., з участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеса в залі суду апеляційну скаргу адвоката Медведєвої Ліни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2024 року, по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 2 ст.204-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст постанови суду першої інстанції

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2024, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ясот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокат Медведєва Л.В.. подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2024 року скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 . складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що судом першої інстанції було порушено доступ до правосуддя ОСОБА_1 , через ненадання належної правової оцінки клопотанню адвоката Медведєвої Л.В. про проведення судового засідання в режимі відеокнференції.

Вважали, що в докази наявні у матеріалах справи є суперечливими, в частині визначення місця зупинки ОСОБА_1 . разом із ОСОБА_2 , також за матеріалами справи зазначено, що останні намагались в пішому порядку перейти через державний кордон України, але ж їх було зупинено під час руху в автомобілі таксі на відстані 50 000 м до державного кордону України, у зв язку з чим ОСОБА_1 відмовився від підпису і ознайомленням з протоколом про адміністративне правопорушення.

Посилались також на те, що ОСОБА_1 було заброньовано від мобілізації за місцем служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, а також судом першої інстанції не надано жодної оцінки характеризуючим даним ОСОБА_1 , що вплинуло на ухвалення помилкового рішення.

Зазначали, що жоден з перерахованих у постанові суду першої інсьанції доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 . інкримінованого йому правопорушення, наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів, а доводи, наведені у протоколі є припущенням, а не фактами, які утворюють склад даного адміністративного правопорушення.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ, вважали, що національні суди повинні викладати свої рішення на підставі вмотивованих доказів , а наявні докази у справі не є належними та допустимими для притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляд справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.

Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідальність настає у разі перетинання або спроби перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Згідно з частиною 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих саме дій, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналіз змісту диспозиції ч. 1, 2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, що вказані норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.

Визнаючи винним правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, суд вважав доведеною його вину матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 000778Е від 24 серпня 2024 року, рапортом старшого лейтенанта Дмитра Носова, доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів..

Апеляційний суд, переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, помилковим, оскільки вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані не в повному обсязі.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 000778Е від 24 серпня 2024 року , відповідно до якого 24 серпня 2024 року о 12 год. 30 хв. на східній околиці н.п. Мигаєве Роздільнянського району Одеської області на відстані до 15 000 метрів від лінії державного кордону України на напрямку с. Мигаєве (Україна) - с. Ближній Хутір (Республіка Молдова) було виявлено та затримано гр. України ОСОБА_1 , який у групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_2 , незаконно, в пішому порядку, без вантажу, з документами, що посвідчують особу, намагався перетнути Держаний кордон України у районі пп/зн 0476 поза встановленими пунктами пропуску через ДК України на вихід з України в Республіку Молдова, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України", тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. (а.с.1).

Положеннями ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724).

Відповідно до положень п. 2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого йому адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення.

Обов`язок органу (особи), який склав протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 було затримано на напряму дороги с. Мигаєве (Укр) у бік с. Ближній Хутір (РМ), тобто у межах адміністративно-територіальної одиниці вказаного населеного пункту, яке, як зазначено у протоколі, знаходиться на відстані до 15 000 метрів від лінії державного кордону України.

Апеляційний суд звертає увагу, що між с.Мигаєве, де було затримано ОСОБА_1 та лінією державного кордону з Республікою Молдова, знаходяться ще населені пункти, а саме с. Кардамичево, с.Бугай, с.Ермишково, с.Гребеники, відстань між с. Степове та державним кордоном (згідно загальнодоступній інформації, відображеної в мережі Інтернет (Google Maps) становить орієнтовно 25,61 км, тобто є значною і різниця із зазначеною відстанню у протоколі, так як точного місця зупинки ОСОБА_1 не зазначено.

Крім того, відповідно до зазначеного вище джерела інформації вбачається, що адміністративно-територіальні межі с. Мигаєве не знаходяться у безпосередній близькості до лінії державного кордону, а їх відмежовують населені пункти с. Кардамичево, с.Бугай, с.Ермишково, с.Гребеники .

Матеріли справи не містять об`єктивних відомостей на підтвердження того, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на безпосереднє перетинання державного кордону України поза межами пунктами пропуску, тобто у спосіб, заборонений законом.

Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 перебував у межах території, на якій установлено контрольований прикордонний район, за умови відсутності об`єктивних доказів, які б свідчили про його намір перетнути державний кордон поза межами пункту пропуску, не є підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 мав при собі документи, що посвідчують його особу, що відповідає вимогам пункту 8 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою КМУ № 1147 від 27 липня 1998 року громадяни України, відповідно до якого іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта, що судом не було доведено існування такої кваліфікуючої ознаки як вчинення дій групою осіб, що виключає відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У вказаній справі ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення групою осіб, проте матеріали справи взагалі не містять дані щодо притягнення ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Таким чином в діях ОСОБА_1 виключається така кваліфікуюча ознака, як вчинення адміністративного правопорушення, вчинене групою осіб, що виключає склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Самостійно апеляційний суд не може змінювати кваліфікацію дій особи, що інкримінувалася йому відповідними органами, уповноваженими на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, всупереч ст. 251 КУпАП до матеріалів справи не долучено доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 умислу на перетин кордону, фото- чи відеоматеріалів фіксації факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

ОСОБА_1 скористався положенням ст.63 Конституції України та відмовився від дачі пояснень.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні вказаного вище адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу на докази скріншотів екрану телефону, які судом першої інстанції було прийнято належними, з чим погодитись не можливо, адже вони є нечитабельними та неналежними, так як походження отримання таких доказів за матеріалами справи не обґрунтовано іншими належними та допустимими обставинами та доказами, а тому такі докази є не допустимими (а.с.6).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, є помилковими, необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам цієї справи.

Жоден з доказів, покладених судом в основу оскаржуваної постанови не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, та наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно з вимогами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже апеляційний суд доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративної правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, тому вказані вище висновки судді першої інстанції є передчасними та помилковими

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене апеляційну скаргу слід задовольнити, а Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Медведєвої Ліни Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2024 року скасувати.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький