КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року

м. Київ

провадження № 33/824/2737/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.,

за участі захисників Бартка В. Ф., Кащенко М. Ю.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бартка Василя Федоровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 26 лютого 2024 року

в складі судді Дорошенко В.М.

у справі №362/1309/24 Васильківського міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця Збройних Сил України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник адвокат Бартко В. Ф., діючий в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи, а тому не може бути належним та допустимим доказом. Вказує, що в письмових пояснення ОСОБА_2 не зазначено жодного слова про те, що відносно неї було вчинено насильство будь-якого роду з боку ОСОБА_1 . В своїх поясненнях остання вказувала, що ОСОБА_1 забрав її телефон та інші речі, згідно переліку, та пішов у невідомому напрямку. Тобто ОСОБА_2 повідомила правоохоронний орган про можливе викрадення речей її чоловіком близько 00 год. 10 хв. Про сварки та вчинення домашнього насилля о 21 год. 03 лютого 2024 року взагалі не згадувалось.

Також зазначав, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 й 03 лютого 2024 року вій прийшов до себе додому. В протоколі про адміністративне правопорушення не було зазначено місце проживання потерпілої.

Крім того, просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись при цьому на те, що постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року апеляційна скарга, подана захисником Бартком В. Ф., в інтересах ОСОБА_1 повернута. Вказану постанову захисник отримав 17 квітня 2024 року, повторно апеляційну скаргу подано в той же день 17 квітня 2024 року. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 та ч.1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисники Бартко В. Ф. та ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу за підстав та доводів, викладених в ній.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисників Бартка В. Ф. та ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

За змістом ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративні правопорушення має бути забезпечено всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України місцевий суд виходив з доведеності його вини

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №585325, складеного 13 лютого 2024 року слідує, що 03 лютого 2024 року близько 21 год. за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив сварку з дружиною ОСОБА_4 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено, що вчинив сварку з дружиною. В графі «заяви та клопотання» вказано заява гр. ОСОБА_4 .

В протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 06 лютого 2024 року та в поясненнях від 06 лютого 2024 року, ОСОБА_4 вказувала, що 03 лютого 2024 року близько о 00 год. 10 хв. : «до мого місця проживання у АДРЕСА_2 , прийшов мій чоловік, з яким я розлучаюсь, та забрав мій мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору, барсетку чорного кольору з золотими прикрасами, банківськими картками та особистими документами ОСОБА_4 1 долар США та пішов у невідомому напрямку. Куди міг подіти вказані речі ОСОБА_1 мені не відомо. Прошу розібратись в даній ситуації та більше по даному факту додати їй нічого».

Вказані пояснення ОСОБА_4 були написані з її слів вірно і нею прочитані та поставлено власноручний підпис.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто, умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторона ч. 1 ст.173-2 КУпАП передбачає існування обов`язкової ознаки, якою є можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Отже, законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Ці обставини (завдання шкоди фізичному здоров`ю або завдання шкоди психічному здоров`ю чи можливість спричинення якогось виду шкоди), як обов`язкові елементи складу правопорушення повинні бути зазначені у протоколі.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

Разом з тим, особою, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначено будь-яких доказів, що дії, вчинені ОСОБА_1 викликали у ОСОБА_4 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди фізичному чи психічному здоров`ю особи, не зазначено про настання наслідків вчинення ним адміністративного правопорушення, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При викладенні фактичних обставин, особа, яка уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначила підстави його складання. Крім того, у протоколі та долучених до нього матеріалах відсутні будь-які об`єктивні докази на підтвердження викладених обставин, а пояснення ОСОБА_2 свідчать лише про те, що ОСОБА_1 забрав певні речі.

Тобто, фактично об`єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита.

Відтак, конфліктна ситуація, яка склалась 03 лютого 2024 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.

Згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) ЄСПЛ, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до п. 43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпції, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника Бартка Василя Федоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити захиснику Бартку Василю Федоровичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Бартка Василя Федоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2024 року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Євграфова Є.П.