КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 33/824/893/2024 Головуючий суддя у суді першоїінстанції: Кабанячий Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М. за участі ОСОБА_1 - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Маншиліної К.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05.03.2023 року, о 23 год. 30 хв. в Київській області Бориспільський р-н у с. Дударків по вул. Лугова керував транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини); від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не відповідає вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки від 18.12.2018 № 1026, оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, на який технічний засіб відбувалася фіксація, його номер або інші будь-які дані, за якими його можна було би ідентифікувати; при цьому відеозапис не відображає перебіг подій у повному обсязі, зокрема на відеозаписі не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом; також ОСОБА_1 не роз`яснено на місці його процесуальні права, правові наслідки відмови від проходження огляну на стан алкогольного сп`яніння.

Водночас, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки судовий розгляд адміністративних матеріалів відбувся без участі ОСОБА_1 . При цьому, належним чином про дату та час судового засідання його не повідомлено, копію постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року ОСОБА_1 направлено не було, тобто він не був обізнаний про прийняте рішення та порядок його оскарження.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази на спростування його доводів у цій частині.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Маншиліної К.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підлягає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ за № 043350 від 05.03.2023 року, ОСОБА_1 05.03.2023 року о 23 год. 30 хв. в Київській області, Бориспільський р-н, в с. Дударків, по вул. Лугова керував транспортним засобом «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини); від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що транспортним засобом він не керував, а лише його ремонтував на узбіччі. При цьому на місці події був власник автомобіля, який і керував транспортним засобом. Також ОСОБА_1 стверджував, що свідками, вказаними у протоколі серії ААБ за № 043350 від 05.03.2023 року, стали працівники муніципальної варти, які до них під`їхали, і у подальшому викликали поліцію, оскільки у нього з ними виникла словесна перепалка, а тому він уважає їх упередженими.

Захисник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та наполягала на тому, що на відеозаписі не зафіксовано тих фактичних обставин, які давали би підстави стверджувати, що ОСОБА_1 вчинено правопорушення, тобто відеозапис не висвітлює всієї події, а тому не відповідає положенням Інструкціїіз застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки; крім того, відео записано на невідомий пристрій, не містить дати та часу події,тобто джерело його походження невідоме, і, як наслідок, є недопустимим доказом.

Дослідивши наявні у адміністративних матеріалах докази, зокрема: відеозапис, протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 043350 від 05.03.2023 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги - є небезпідставними.

Так, під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу, який рухається своїм ходом. Касаційний адміністративний суд в складі Верховного суду в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі». Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

При цьому адміністративні матеріали не містять будь-яких даних на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, як і того, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції.

Також небезпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що відеозапис є недопустимим доказом, позаяк не висвітлює всієї події та не містить достатнього обсягу інформації, яка давала би підстави стверджувати «поза розумним сумнівом», про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України; відеозапис записаний на невідомий пристрій, не містить дати та часу події,тобто джерело його походження невідоме.

За наслідками дослідження відеозапису, долученого до адміністративних матеріалів уповноваженим органом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у даному випадку очевидні такі порушення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є підставами для визнання відеозапису недопустимим доказом, і, як наслідок, визнання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 043350 від 05.03.2023 року та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - недопустимим доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України» зазначено, що допустимість та достовірність похідних доказів прямо залежить від допустимості та достовірності первинних процесуальних джерел доказування по принципу «плоди отруйного дерева»).

При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

Також суд апеляційної інстанції визнає недопустимими доказами письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які міститься в матеріалах справи, оскільки у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви у неупередженості свідків, адже, як вбачається з пояснень та відеозапису, зазначені особи є працівниками муніципальної варти, які і викликали поліцію на місце події.

При цьому твердження апелянта про те, що між ним та представниками муніципальної варти виник конфлікт, адміністративними матеріалами не спростовуються.

Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в адміністративних матеріалах відсутні беззаперечні докази винуватості ОСОБА_1 у порушені п. 2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив фактичні обставини справи та дійшов необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

У справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року, в цій частині як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - скасувати; провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Сітайло О.М.