провадження № 33/824/613/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником - адвокатом Пеняєвою Олександрою Ігорівною, на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Тимчасово вилучене у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 - повернуто володільцю.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через захисника - адвоката Пеняєву О.І., подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року, провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що дана обласна дорога Київ-Вишгород-Десна-Чернігів-Ровжі, по якій рухався апелянт та на якій розміщені дорожні знаки, завжди була головною, оскільки апелянт проїздив її неодноразово протягом років. Пояснює, що наближаючись до перехрестя з с. Лебедівка, перед яким розміщений дорожній знак 1.23.1. "Прилягання другорядної дороги" та до цього розміщений дорожній знак 2.3. «Головна дорога», апелянт побачив автомобіль сірого кольору Ford д.н.з. НОМЕР_2 , який стояв перед перехрестям на виїзді з с. Лебедівка. Під час проїзду перехрестя апелянт побачив, що водій Ford д.н.з. НОМЕР_3 почав здійснювати рух в правий бік автомобіля Hyundai iх35, д.н.з НОМЕР_4 . У свою чергу водій ОСОБА_1 подав звуковий сигнал та виїхав на зустрічну смугу для уникнення зіткнення, але з незрозумілих обставин водій автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_5 почав прискорення, що призвело до зіткнення в задню частину автомобіля апелянта та настання дорожньо-транспортної пригоди, а також матеріальних збитків обох автомобілів.

Зазначає, що при настанні дорожньо-транспортної пригоди апелянта в усній розмові з водієм автомобіля Ford д.п.3. НОМЕР_6 , який виїжджав з другорядної дороги с. Лебедівка та здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai iх35, д.н.з НОМЕР_7 повністю визнав свою вину та зазначив, що при виїзді з с. Лебедівка він дивився направо - в сторону с. Ровжі, а в бік дороги м. Вишгорода він не побачив автомобіль апелянта, який рухався зі сторони м, Вишгород по головній дорозі Київ-Вишгород-Десна-Чорнігів-Ровжі. Зі слів водія ОСОБА_2 автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_8 , він усвідомлював, що виїжджав з другорядної дороги на головну дорогу. Вказує, що дані факти підтверджуються наявними пояснення водія автомобіля Ford д.н.з. НОМЕР_2 , які додавалися до протоколу.

Апелянт вважає, що пояснення водія ОСОБА_3 не співпадають з дійсністю події, оскільки з пошкоджень, які наявні у автомобіля апелянта, які підтверджуються фотофіксацією наявною в матеріалах справи видно, що водій ОСОБА_3 в`їхав в задню ліву частину автомобіля Апелянта, тобто ОСОБА_3 почав прискорення прямо в автомобіль апелянта. Зазначає, що з огляду на те, що ОСОБА_3 проживає в м. Вишгород, можна зробити висновок, що він постійно їздить по дорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів-Ровжі та бачив дорожні знаки, які розміщені на цій головній дорозі та розумів, що він виїздив з другорядної дороги на головну.

Наголошує, що суд першої інстанції взагалі не досліджував докази по справі, які подані апелянтом та не заслуховував пояснення апелянта, що підтверджують невинність апелянта у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та підтверджують той факт, що апелянт рухався по головній дорозі та не порушував ПДР.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до фотофіксації місця ДТП наявні дорожні знаки, які не встановлені та лежать на обочині та стоїть стовп з Лебедівка (ймовірно на ньому і був дорожній знак Дати дорогу). Вважає, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення стосовно апелянта за ст.124 КУпАП, уповноважена особа не врахувала того, що дане перехресте має нерівнозначні дороги, тому як смуга руху, з якої водій транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_3 здійснював поворот праворуч, має дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», що визначає порядок (черговості) проїзду даного перетину.

Апелянт переконаний, що водій транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_5 , знаходячись на нерівнозначній дорозі, на якій міститься д.з. 2.1 «Дати дорогу», повинен був надати дорогу транспортному засобу апелянта, який рухався по головній дорозі, що підтверджується встановленими дорожніми знаками.

Також зауважує, що ознайомившись з фотофіксацією та відеозйомкою на флешці доданій до матеріалів справи ОСОБА_2 з даної ділянки дороги вбачається, що на виїзді з села Лебедівка звідки він виїжджав, стоять стовпи на яких розміщувався знак та нанесена дорожня розмітка, а також дорожне покриття значно відрізняється від покриття на головній дорозі по якій рухався апелянт. Наголошує, що по всій дорозі, що рухався апелянт, встановлені дорожні знаки 1.22, 1.23.1 - 1.23.4, а також нанесена дорожня розмітка, що позначає головну дорогу.

Також хоче звернути увагу суду на те, що з постійної схеми організації дорожнього руху саме участку, звідки виїздив водій ОСОБА_2 таблиці дорожньої розмітки нанесена дорожня розмітка 1.20., що позначає наближення до поперечної розмітки 1.13. Виходячи з цього, розмітка 1.20 попереджає водія про наближення до розмітки 1.13, тобто місце, де необхідно поступитися дорогою іншим транспортним засобам. Вона наноситься в населеному пункті за 2-10 метрів, а поза населеним пунктом за 10-25 метрів до місця розташування розмітки 1.13.

Відтак, на переконання апелянта, у даній адміністративній справі не доведена винність апелянта у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, оскільки це не було перехрестям рівнозначних доріг, апелянт рухався по головній дорозі та жодним чином не порушував Правила дорожнього руху.

08 січня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. У вказаних запереченнях ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року - без змін. Вказує, що твердження захисника апелянта, що останній перед дорожньо-транспортною подією керувався дорожніми знаками - не відповідають дійсності і не підтверджені матеріалами справи.

Вважає, що лист Департаменту регіонального розвитку Київської обласної військової адміністрації за №3642/34.08.02/2023 від 26.10.2023 року з додатками та лист Управління патрульної поліції в Київській області не є належними доказами тому, що акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схема до нього, які були надані до суду апелянтом, були складені працівниками поліції 16 листопада 2023 року на виконання адвокатського запиту, тобто майже через місяць після дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що навіть у даних документах зазначено про відсутність дорожнього знаку 2.3. «Головна дорога». Зазначає, що надана апелянтом до суду копія схеми перехрестя автомобільних доріг згідно з лінійними графіками до проектів організації дорожнього руху на автомобільних дорогах місцевого значення(обласні) Вишгородського району, розроблених ПП «Парк Нових Технологій» та погоджених листом Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Київській області від 26.02.2011 №18/11145 щодо влаштування технічних засобів регулювання дорожнього руху, є документом, складеним більше десяти років тому та засвідчує теоретичну необхідність наявності відповідних дорожніх знаків на даній дільниці автодороги, а не підтверджує фактичну наявність їх там. Натомість відсутність на вказаній ділянці автодороги дорожніх знаків, на думку ОСОБА_2 , підтверджують наявні в матеріалах справи наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №484405 від 21 жовтня 2023 року та схема місця ДТП, а також пояснення учасників ДТП. При цьому апелянт не висловлював жодних зауважень до викладених фактів у вказаних документах на місці ДТП.

Наголошує, що пояснення апелянта щодо пояснень та щодо обставин ДТП є його вільним трактуванням ситуації та не підтверджені зібраними у справі доказами. Дорожня розмітка, на яку посилається апелянт, не регулює пріоритетність дорожнього руху. Не відповідає дійсності твердження захисника апелянта й про те, що нібито на дорогах різне покриття. Фотознімки та відеозапис підтверджують, що на обох дорогах наявне однакове тверде покриття.

Вказує, що апелянт у даній ситуації повинен був керуватись п. 16.12 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дopoгу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Не зрозумілим, на думку ОСОБА_2 , є посилання захисника апелянта на «аналогічну справу Києво-Святошинського районного суду Київської області» та «постанову Суворовського районного суду м.Одеси», оскільки відповідно до ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», норми якої аналогічні нормам, викладеним в процесуальних кодексах України, тільки висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вважає, що суд першої інстанції відповідно до ст.245 КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи і прийняв законне та обґрунтоване рішення. Натомість, апелянт не надав переконливих доводів на спростування висновків суду першої інстанції.

У судовому засіданні апелянт та його захисник адвокат Пеняєва О.І. просили апеляційну скаргу задовольнити на наведених у ній доводах.

Потерпілий ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно оскаржуваної постанови 21 жовтня 2023 року приблизно о 14 год. 40 хв. на автодорозі Вишгород-Ровні, 15 км, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом - Hyundai ix35, д.н.з. НОМЕР_7 не врахував дорожньої обстановки, та скоїв зіткнення з автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_5 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, тим самим порушив п. 16.12 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 16.12 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 484405 від 21 жовтня 2023 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

При цьому, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявні фактичні обставини встановлені у справі достовірно підтверджують те, що ОСОБА_1 порушив вимоги 16.12 Правил дорожнього руху України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 16.12 Правил дорожнього руху на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Згідно з п. 1.10 ПДР головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Апелянт посилався на те, що обласна дорога Київ-Вишгород-Десна-Чернігів-Ровжі, по якій рухався апелянт та на якій розміщені дорожні знаки, завжди була головною.

Однак у матеріалах справи відсутні докази наявності такого дорожнього знака, як 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3 наавтодорозі Вишгород-Ровніна перехресті де сталосі зіткнення автомобілів, станом на дату ДТП.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що зі змісту фотографій та відео, які знаходяться у матеріалах справи та на флешці, які були оглянуті судом, вбачається, що на виїзді на перехрестя з села Лебедівка стоять стовпи, на яких знаки, які б зобов`язували потерпілого надати дорогу автомобілю апелянта відсутні. Отже, довід апелянта про те, що на даних стовпах розміщувався знак є його припущенням та не ґрунтується на жодних доказах.

Щодо доводів апелянта у частині нанесення дорожньої розмітки, а також того, що дорожнє покриття значно відрізняється від покриття на головній дорозі, по якій рухався апелянт, апеляційний суд зауважує, що, як зазначено вище, головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової, а не певна відмінність між покриттям на дорогах. Тому доводи апелянта в цій частині на думку апеляційного суду також є неспроможними.

Також у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що станом на дату ДТП по дорозі, якою рухався апелянт, були встановлені дорожні знаки, що означають «головна дорога», оскільки таких доказів матеріали справи не містять, а всі доводи апелянта у цій частині є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Апеляційний суд відхиляє також довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 повністю визнав свою вину та зазначив, що при виїзді з с. Лебедівка він дивився направо - в сторону с. Ровжі, а в бік дороги м. Вишгорода він не побачив автомобіль апелянта, який рухався зі сторони м. Вишгород по головній дорозі Київ-Вишгород-Десна-Чорнігів-Ровжі, оскільки вказані апелянтом обставини не узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , який зазначив, що « ОСОБА_2 рухався з с. Лебедівка Вишгородського району в місто Вишгород. При виїзді з дороги с. Лебедівка на дорогу Ровжи-Вишгород при виконанні повороту на ліво на трасу Ровжи-Вишгоро на підйомі подивився на ліво, та подивився на право, з ліва не побачив авто, а з права так як находиться блок-пост і перекриває обзор дороги почав рухатися для завершення маневру, при доїзді до осьової смуги почув сигнал автомобіля та побачив автомобіль, який їхав з ліва і ОСОБА_2 затормозив, а другий автомобіль почав виїжджати на зустрічну смугу, щоб уникнути зіткнення більшого, чим трапилось.»

Отже, з наданих пояснень не вбачається визнання ОСОБА_2 вини та, окрім того, пояснення не містять інформації, що дорога Київ-Вишгород-Десна-Чорнігів-Ровжі є головною.

Щодо доводів апелянта про те, що пояснення водія ОСОБА_3 не співпадають з дійсністю події, оскільки з пошкоджень, які наявні у автомобіля апелянта, які підтверджуються фотофіксацією наявною в матеріалах справи видно, що водій ОСОБА_3 в`їхав в задню ліву частину автомобіля апелянта, тобто ОСОБА_3 почав прискорення прямо в автомобіль апелянта, то вони апеляційним судом також розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки вказані доводи потребують спеціальних знань і не можуть бути встановлені судом лише на підставі фото фіксації. При цьому, під час розгляду справи судом, ні апелянтом, ні його представником питання щодо проведення експертизи, для з`ясування цих обставин не заявлялося.

Також на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу і доводи апелянта про те, що оскільки ОСОБА_3 проживає в м. Вишгород, то можна зробити висновок, що він постійно їздить по дорозі Київ-Вишгород-Десна-Чернігів-Ровжі та бачив дорожні знаки, які розміщені на цій головній дорозі та розумів, що він виїздив з другорядної дороги на головну, оскільки такі доводи також є припущеннями, які не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з запереченнями ОСОБА_2 щодо того, що лист Департаменту регіонального розвитку Київської обласної військової адміністрації за №3642/34.08.02/2023 від 26.10.2023 з додатками та лист Управління патрульної поліції в Київській області не є належними доказами тому, що на момент ДТП такі знаки там були розміщені.

Також не може бути взято до уваги судом акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та схема до нього, які були надані до суду апелянтом та були складені працівниками поліції 16 листопада 2023 року на виконання адвокатського запиту, тобто після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такі докази не свідчать про існування даних знаків на місці ДТП станом на 21 жовтня 2023 року.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, оскільки судове рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, а тимчасово вилучене у ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_1 - повернуто володільцю - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану захисником - адвокатом Пеняєвою Олександрою Ігорівною, на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2023 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.В. Березовенко