КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №372/3329/23
Провадження № 33/824/1967/2024 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Висоцька Г.В.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисників адвокатів Ейсмонта Ігоря Геннадійовича та Павличука Володимира Петровича, подані в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Як встановлено судом, 15.07.2023 року о 23:45 год. в м. Українка по вул. Юності 9, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, нечітка мова. Від проходження огляду за допомогою приладу «Драгер» або огляду лікаря водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою, захисники адвокати Ейсмонт І.Г. та Павличук В.П. подали в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді апеляційні скарги, у яких посилаються на те, що поліцейські не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , автомобіль знаходився в статичному стані і не рухався, стоячи на обочині. Більш того, ОСОБА_1 не керував автомобілем, а поліцейські прибули до припаркованого автомобіля, у якому ОСОБА_1 сидів на водійському місці.

Також захисники у скаргах посилаються на те, що направлення на огляд на стан сп`яніння у медичному закладі було виписане ОСОБА_1 вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього, надання йому другого примірника та без його участі. Підтвердженням цього є той факт, що записи до графи протоколу «До протоколу додається» внесені вже після складання протоколу, так як другий примірник протоколу, вручений ОСОБА_1 , не містить цих записів.

Крім того, захисники у скаргах зазначають про те, що на відеозаписі, долученому до протоколу, не зафіксовано будь-яких доказів, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 права, в тому числі і право на захист. Після встановлення ознак алкогольного сп`яніння, працівники поліції повинні були роз`яснити ОСОБА_1 , в якому правопорушенні вони його підозрюють, як проводиться огляд на стан сп`яніння, які його права, в тому числі право на захист, але працівниками поліції в порушення ст. 268 КУпАП цього зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 15 липня 2023 року о 23-45 у м. Українка по вул. Юності, 9 керував транспортним засобом, це, на думку захисників, є підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ейсмонт І.Г. апеляційні скарги підтримали та просили про їх задоволення з викладених у них підстав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ейсмонта І.Г., які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 , перевіривши доводи скарг, прихожу до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду у порушення положень ст.ст. 245, 280 КУпАП не з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи та дав неправильну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки останній керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Разом з тим, суддя у оскаржуваній постанові дав неправильну оцінку встановленим ним обставинам справи та наявним у справі доказам, що, зокрема, вбачається з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Зі змісту постанови суду першої інстанції та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, судом в обґрунтування оскаржуваного рішення покладено докази - відеозапис з нагрудної камери поліцейського, протокол, пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та показання свідків, які, разом із тим, не підтверджують поза розумним сумнівом ту обставину, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , 15.07.2023 року о 23:45 год. в м. Українка по вул. Юності 9.

Зокрема, з дослідженого відеозапису, наявного у справі, вбачається, що поліцейський підходить до вже припаркованого на узбіччі автомобіля, з водійського сидіння якого виходить ОСОБА_1 . Даний доказ не містить жодної інформації щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки працівниками поліції під час керування ним, встановлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та зазначення йому про це працівником поліції, що має обов`язково передувати пропозиції проходження огляду на стан сп`яніння.

Пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 взагалі не являються доказом керування ним транспортним засобом, оскільки ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і у апеляційному суді, послідовно пояснював, що автомобілем після вживання алкогольних напоїв він не керував, що вони із знайомими були у Києві, куди ОСОБА_1 їздив на прийом до лікаря. Після візиту до лікаря, заїхали пообідати у кафе, де він вжив алкогольні напої. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 вжив алкогольні напої, за кермо сів його знайомий ОСОБА_3 , який і привіз їх усіх у м. Українка. На вул. Юності у м. Українка на узбіччі дороги автомобіль був зупинений, після чого ОСОБА_1 вийшов з автомобіля. На водійське сидіння припаркованого автомобіля він сів, бо подзвонив його телефон, який стояв на зарядці у автомобілі. В цей час у зустрічному напрямку проїжджав автомобіль патрульної поліції, який розвернувся і під`їхав до автомобіля ОСОБА_1 . Коли поліцейський підійшов до автомобіля, ОСОБА_1 вийшов з водійського місця припаркованого автомобіля. Поліцейський запитав: «Чия машина?», на що ОСОБА_1 відповів: «Моя». Після чого поліцейський спитав: «Вживали алкогольні напої?», на що ОСОБА_1 відповів: «Вживав». Одразу після цього поліцейський зазначив: «Будемо оформляти?», ОСОБА_1 зазначив: «Оформляйте».

Пояснення ОСОБА_1 повністю узгоджуються з показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які підтвердили обставини спільної поїздки з ОСОБА_1 на його автомобілі до м. Києва, візит до лікаря, факт відвідування кафе та вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, а також ту обставину, що після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 за кермо автомобіля не сідав, і автомобілем назад до м. Українка керував ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_2 був допитаний і в суді апеляційної інстанції та, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, дав аналогічні показання, підтвердивши, що ОСОБА_1 після вживання алкогольних напоїв за кермо автомобіля не сідав, а керував транспортним засобом ОСОБА_3 . Також ОСОБА_2 підтвердив, що їх автомобіль поліцейські не зупиняли, автомобіль стояв на узбіччі, натомість патрульний автомобіль, проїжджаючи повз припаркованого автомобіля, розвернувся та під`їхав до них, після чого до них підійшов патрульний поліцейський і почав розмовляти з ОСОБА_1 .

Вищенаведене є підставою для висновку про те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку показанням свідків та поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки не звернув уваги на те, що вони прямо суперечать інформації, зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, то поза увагою суду залишилась та обставина, що протокол сам по собі без підтвердження іншими доказами не являється достатнім доказом наявності певних обставин, зокрема, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , 15.07.2023 року о 23:45 год. в м. Українка по вул. Юності 9.

Згідно п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази для висновку про те, що ОСОБА_1 15.07.2023 року о 23:45 год. керував транспортним засобом Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Українка по вул. Юності, 9, оскільки цю обставину не підтверджує ні відеозапис, ні пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ні показання свідків. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду, що в даному випадку відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 не є водієм у розумінні п. 1.10 ПДР України, відповідно не несе обов`язку проходити на вимогу поліцейського в установленому законом порядку медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дії працівників поліції не відповідали Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, відповідно до п.2 розділу І якої огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що поліцейські встановили у ОСОБА_1 будь-які ознаки алкогольного сп`яніння, що стало б законною підставою для пропозиції йому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Таким чином, дії працівників поліції не можуть вважатись законними, а огляд, проведений з порушенням порядку, є недійсним.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, висновок суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), є необґрунтованим, оскільки наявними у справі доказами не підтверджується поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 є суб`єктом вчинення даного правопорушення і може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року; доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доводиться сукупністю ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, якіб дали можливість констатувати, що його винуватість доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні допустимі і достатні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанова судді суду першої інстанції про притягнення його до адміністративної відповідальності є помилковою та підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників адвокатів Ейсмонта Ігоря Геннадійовича та Павличука Володимира Петровича, подані в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити.

Постанову судді Обухівського районного суду Київської області від 15 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О.Матвієнко