ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2991/24 Справа № 185/6575/24 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А.С. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Мерцалова Максима Юрійовича на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника Сидоренка О. А.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, водій ОСОБА_1 08.06.2024 о 10:30 годині в м. Павлограді по вул. Вокзальна, 15 керував автомобілем ВАЗ111730, н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах спиртного, не виразна мова), на вимогу працівників поліції пройти обов`язковий медичний огляд для встановлення стану алкогольного та наркотичного сп`яніння в лікарні та на місці відмовився на нагрудну камеру 795642 в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Короткий зміст клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

Захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, посилаючись на те, що постанова винесена 08.11., 11.11. захиснику надійшла тільки вступна та резолютивна частина постанови, а повний текст надійшов тільки 18.11.2024 і на наступний день захисник подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушень.

В обґрунтування апеляційних вимог з урахуванням доповнень до апеляційної скарги, захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до недоведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 та порушення працівниками поліції порядку проведення огляду водіїв на стан сп`яніння і складення протоколу про адміністративне правопорушення. Зазначає, що останній є внутрішньо переміщеною особою та мешкає в м. Павлоград з цивільною дружиною, з якою він 07.06.2024 посварився, залишив житло та проживав в автомобілі на парковці біля АТБ де і був складений відносно нього протокол, а тому він не був водієм та, відповідно, суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Вказані обставини підтверджуються і поясненнями ОСОБА_1 , які він надавав працівникам поліції та які зафіксовані на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських. Також посилається на те, що ознаки алкогольного сп`яніння, зазначені поліцейським у протоколі не відповідають ознакам сп`яніння, які викладені у відповідній відомчій інструкції. Також вказує, що відеозапис не є цілісним, а тому не може бути допустимим доказом у справі.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник Сидоренко О. А. підтримав апеляційну скаргу захисника Мерцалова М. Ю. та з урахуванням свого клопотання про закриття провадження, просив її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Захисник підтвердив, що ОСОБА_1 повідомлений належним чином про дату, місце та час апеляційного розгляду, повідомив, що останній не зміг з`явитись в судове засідання, проте просив розглядати справу без його участі, але з участю його захисника.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП).

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

Розглянувши клопотання захисника про поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційний суд зважає на те, що повний текст постанови захисник отримав 18 листопада 2024 року, тобто в останній день строку апеляційного оскарження, а також враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, апеляційний суд вважає, що для забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на апеляційне оскарження рішення суду, необхідно задовольнити клопотання та поновити строк апеляційного оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 675286 від 08.06.2024; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння від 08.06.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовився від обов`язкового медичного огляду; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, з використанням спеціальних технічних засобів газоаналізатора Alcotest 6810, де зазначено, що ОСОБА_1 відмовився; в письмових поясненнях свідка ОСОБА_2 , поясненнях ОСОБА_3 , рапорті інспектора ВРПП Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області Пінчука Р. Д., а також на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_2 , який був допитаний в суді першої інстанції та пояснив, що 08.06.2024 він їхав на своєму авто з вул. Полтавська в бік АТБ, там три повороти з вул. Ст. Фронту, він повертав в 1 поворот та бачив як в середній поворот намагається заїхати газель та її підрізає авто темного кольору та створює небезпечну ситуацію. Він як відповідальна особа реагує на такі ситуації, тому коли автомобіль їхав прямо і зупинився, він заблокував авто, підійшов до водія, відкрив двері та відчув запах алкоголю, сказав витягнути водію ключі, він не міг, поряд якась жіночка кричала, що водій їздить на великій швидкості. Хтось помахав щоб під`їхала поліція. Він бачив, що водій в неадекватному стані, п`яний, від драгера та лікарні водій відмовився. Він точно бачив, що водій Хараман керував за кермом автомобілем сам в стані алкогольного сп`яніння, відстань була не велика, поліція під`їхала десь 2 хвилини. Коли поліція під`їхала водій сидів в машині, двері були відкриті.

Відеозаписом зафіксовано як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу або медичний огляд в закладі охорони здоров`я, чим виконали вимог ст. 266 КУпАП, на що останній відмовився. На питання поліцейського куди їхав ОСОБА_1 , останній повідомив, що в Донецьк.

Позиція захисту в апеляційній скарзі зводилась до того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не був учасником дорожнього руху, а спав у машині.

Проте вказана позиція захисту спростовується відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції та послідовними показаннями свідка ОСОБА_2 ..

Відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано, як працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проходження огляду водія на стан сп`яніння, проте останній відмовився, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП і його вина доведена сукупністю доказів, наявних в матеріалах справи.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Апеляційний суд не може погодитись з твердженнями захисту про недоведеність факту керування, оскільки він не зафіксований відеозаписом і працівники поліції не зупиняли автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки за допомогою відеозапису з нагрудних камер працівників поліції або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП, в даному випадку це пояснення свідка ОСОБА_2 , поясненнями на місці події самого ОСОБА_1 та відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції.

Доводи захисника про порушення порядку проведення огляду та складення протоколу не у повній відповідності з вимогами «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція), апеляційний суд вважає неспроможними та такими, що не можуть бути підставою для скасування судового рішення і закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки наявність ознак алкогольного сп`яніння, окрім запаху алкоголю з порожнини рота, об`єктивно зафіксовані відеозаписом.

Працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно останнього протокол, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, показаннями свідків, поясненнями самого ОСОБА_1 на місці події та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

За частиною 1 статті 130 КУпАП адміністративно-караним є діяння, яке полягає, в тому числі у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішення, власної оцінки доказів у справі, які захист тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозаписів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання захисника Мерцалова Максима Юрійовича про поновлення строку апеляційного оскарження та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Мерцалова Максима Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун