Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1833/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року м.Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області А.А.Надопта, розглянувши в залі суду м.Виноградів адміністративну справу, яка надійшла з Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, неодружений, непрацюючий,

за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №148383 від 18.02.2024р. прикордонним нарядом «Контрольний пост» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) 18.02.2024 о 20.30 годині на напрямку 108 прикордонного знаку (територія Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані близько 9500 метрів від лінії державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 , який керуючи автомобілем марки «БМВ» р.н. НОМЕР_1 здійснив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пав 'язаних з охороною державного кордону України, а саме не виконав на неодноразово повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби України (які подавалися голосом, жестами), щодо зупинки автомобіля та пред 'явлення документів, що посвідчують особу (обов`язок зупинки транспортного засобу та пред 'явлення таких документів громадянами встановлена п.п. 10,11 «Положення про прикордонний режим» затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 року №1147,) проігнорував вимогу зупинитись, після чого був затриманий військовослужбовцями ДПСУ, а відтак дії громадянина України ОСОБА_2 посадовими особами Відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 були кваліфіковані як порушення вимоги cт.23 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 19.06.2003р., а саме здійснив злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, відповідальність за яке передбачено ч.1 cт.185-10 КУпАП.

Будучи належними чином повідомленим про час та місце розгляду справи у суді, в тому числі судовою повісткою ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, про розгляд справи повідомлений через СМС-повідомлення та оголошенням на Офіційному Веб-сайті Виноградівського районного суду, проте до суду не з`явився, клопотання про причини неявки до суду та відкладення розгляду справи не заявляв, а тому суд, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч.4 ст.294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989р. про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності, що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.

Згідно до вимог ст.7 ч.1 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а у відповідності до вимог ст.245 цього закону завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.ст.33,280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд забов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопрушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Отже, перевіривши матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №148383 від 18.02.2024р., який є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів у справі, протоколу особистого огляду, протоколу про адміністративне затримання, даних рапорту молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 1 групи інспекторові прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_3 від 18.02.2024р. суд приходить до наступного.

Верховна Рада України 17 липня 1997 року ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява N 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Між тим, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №143839 від 18.02.2024р. не вказано в чому саме полягали законні вимоги працівників Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. В протоколі відсутні відомості про те, що працівники Державної прикордонної служби України пред`явили йому саме законні вимоги або розпорядження.

Наведене підтверджується самим протоколом, адже керування ОСОБА_1 автомобілем марки «БМВ» р.н. НОМЕР_1 на території Вилоцької територіальної громади Берегівського району Закарпатської області на відстані близько 9500 метрів від лінії державного кордону України в межах контрольованого прикордонного району, та надання під час перевірки особи свого паспорту та мобільного телефону на першу вимогу службовим особами ДПС, на думку суду, не може вважатися злісною непокорою, за яку передбачена відповідальність ч.1 ст.185-10 КУпАП.

Окрім того, не містить зазначений протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №148383 від 18.02.2024р. і жодного належного та достовірного доказу (фото, відео- фіксація факту правопорушення ОСОБА_1 , пояснень свідків, тощо) того, що ОСОБА_1 здійснював будь-які дії його злісної непокори законним діям.

Між тим, відповідно до вимог ст.ст.245,251,252,280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення у справі, суд має керуватися презумпцією невинуватості, закріпленою у ст.62 Конституції України, відповідно до якої тягар доказування вини покладено на орган, який склав відповідний матеріал. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Так, відповідальність за ст.185-10 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги."»

Окрім наведеного, відповідно до Закону України «Про державний кордон України» та п.11 положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998р. завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Згідно п.4 ст 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідомо неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів або постановою державного виконавця не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки.

Жодних належних та достовірних доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 саме п.4 ст.20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» суду не надано.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за які законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.185-10 ч.1 КУпАП, в зв`язку з чим провадження по справі підлягає закриттю на підставі ст.247 п.1 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9,247 п.1 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 за ст.185-10 ч.1 КУпАП - закрити на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги чи протесту прокурора. Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, потерпілим, його представником, або на неї може бути внесено протест прокурора протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяА. А. Надопта