справа № 492/1287/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Черевата В.І., при секретарі судового засідання Деде К.В., за участю: захисника-адвоката Бабенка В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Арцизького району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 322006 від 13 вересня 2024 року, ОСОБА_1 , на 6 км автодороги О-160204, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при врахуванні дорожньої обстановки не вибрав безпечну швидкість руху через що при виникненні перешкоди не зміг безпечно для інших учасників дорожнього руху об`їхати її та допустив викидання гравію з-під коліс свого автомобілю на зустрічний автомобіль марки «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого зазначений транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив п. п. 12.1., 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 322007 від 13 вересня 2024 року, ОСОБА_1 , на 6 км автодороги О-160204, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце дорожньо-транспортної пригоди залишив, схему не склав, чим створив умисні дії неможливості відтворення події, чим порушив п. п. 2.10 «а», «б», «в», «г», «е» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Захисник-адвокат Бебенко В.В. у судовому засіданні просив суд справу про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, посилаючись на те, що на ділянці дороги, де сталась ДТП була яма, яку ОСОБА_1 об`їжджав, зменшивши швидкість руху, разом з цим, жодних знаків, які б попереджували про наявність на дорозі небезпечної ділянки, а саме ями на проїжджій частині дороги, не було. Щодо залишення місця ДТП, ОСОБА_1 не було відомо, що з-під коліс його автомобіля вилетів гравій, який пошкодив скло автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку, а стало відомо, коли останній на своєму авто його догнав та про це повідомив, після чого сам ОСОБА_1 викликав співробітників поліції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у вчиненні зазначених адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП не визнав та пояснив суду, що на ділянці дороги, де сталась ДТП була яма, яку він об`їжджав, зменшивши швидкість руху до 10 км/год., разом з цим, жодних знаків, які б попереджували про наявність на дорозі небезпечної ділянки, а саме ями на проїжджій частині дороги, не було. Щодо залишення місця ДТП, ОСОБА_1 не було відомо, що з-під коліс його автомобіля вилетів гравій, який пошкодив скло автомобіля, який рухався в зустрічному напрямку, а стало відомо, коли останній на своєму авто його догнав та про це повідомив, після чого сам ОСОБА_1 викликав співробітників поліції.

Розглянувши протоколи про адміністративні правопорушення, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих йому адміністративних правопорушень не знайшла свого підтвердження і він не підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях ознак адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, а справа на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 124 КУпАП встановлено, що адміністративна відповідальність передбачена за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучено схему місця ДТП від 13 вересня 2024 року, підписаною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без зауважень, згідно якої містить означення розміщення автомобілів, а також перелік отриманих автомобілями ушкоджень у вигляді: пошкодження лобового скла автомобіля марки «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 ; автомобіль марки «ВАЗ 2109» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , без пошкоджень. Крім того, у схемі зазначено, про стан дорожнього покриття, а саме зазначено вибоїну(яму) на смузі дорожнього руху автомобіля марки «ВАЗ 2109» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що пошкодження транспортного засобу сталося через об`їзд водієм ОСОБА_1 вибоїни, тобто, через незадовільний стан дорожнього покриття, що підтвердив сам ОСОБА_1 у своїх поясненнях, а також підтверджується письмовими поясненнями іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 , а також підтверджується схемою ДТП від 13 вересня 2024 року, де зафіксовано розташування вибоїни.

Даний факт свідчить про те, що ділянка дороги, на якій сталася ДТП, є аварійно небезпечною.

Відповідно до Національного Стандарту ДСТУ 4100:2021 «Дорожні знаки», який 01.11.2022 набув чинності в п. 14.3.2 якого передбачено, що поза населеними пунктами попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.7, 1.29-1.31.6, потрібно встановлювати на відстані від 150 м до 300 м, а в населених пунктах - на відстані від 50 м до 100 м від початку небезпечної ділянки. Якщо початок небезпечної ділянки закритий від водія крутим поворотом, переломом поздовжнього профілю, спорудою тощо допускають установлювати попереджувальні знаки на іншій відстані, яку зазначають на табличці 7.1.1.

В абз. 2 п. 1.40 ПДР вказано, що попереджувальні знаки, крім знаків 1.4.1-1.4.3, 1.29- 1.31.6, установлюються поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки.

Матеріали справи не містять доказу, що на шляху руху водія на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки були розташовані відповідні дорожні знаки, а саме Дорожній знак 1.12 «Вибоїна» та дорожній знак 1.39 «Інша небезпека (аварійно небезпечна ділянка)».

Схемою дорожньо-транспортної пригоди від 13 вересня 2024 року та поясненнями дорожньо-транспортної пригоди підтверджено наявність великої вибоїни (ями), у зв`язку з чим дорожнє покриття на даній ділянці мало незадовільний стан, що свідчить про об`єктивну неможливість водія виявити небезпечну ділянку дороги.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 12 Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» встановлено, що посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти.

Відповідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху.

Отже, ОСОБА_1 , як учасник дорожнього руху, мав право на безпечні умови дорожнього руху.

Пунктом 12.1 Правил дорожнього руху встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення п. п. 12.1, 12.3 ПДР має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок між його діями та нехтуванням безпеки дорожнього руху

На підставі зазначених обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, його дії не знаходяться в причинному зв`язку з ДТП та її наслідками, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 12.1, 12.3 ПДР.

Суб`єктивна сторона складу даного адміністративного правопорушення передбачає наявність вини у формі умислу або необережності, а досліджені в судовому засіданні докази вказують на те, що зазначена ДТП сталася внаслідок наявності вибоїни на дорозі, якою рухався ОСОБА_1 та за відсутності попереджувального знаку 1.12 «Вибоїна», розташованого на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки, що суперечить положенням ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух».

Із наведених вище доказів, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, вбачається, що на ділянці дороги, де мала місце дорожньо-транспортна пригода, не були дотримані вимоги нормативно-правових актів щодо безпечності утримання та забезпечення безпечних умов руху.

Щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2.10 Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Судом встановлено, що про пошкодження транспортного засобу повідомив сам ОСОБА_1 коли дізнався про це від ОСОБА_2 , що підтверджується рапортом Відділення поліції № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області від 13 вересня 2024 року.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених у протоколах про адміністративні правопорушення фактів.

З цього слідує, що у судовому засіданні не знайшов підтвердження факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що призвів до пошкодження транспортного засобу та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки працівниками поліції недотримано відповідного доказового забезпечення, що в свою чергу, передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. А лише наявність механічного пошкодження транспортного засобу не може бути поставлено йому у провину, оскільки його дії не перебували у прямому причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 у справі №1-р/2019 зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно якого при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

На переконання суду, дані відображенні працівниками поліції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП є сумнівними з вищезазначених підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту».

Вказане узгоджується і з позицією Верховного Суду викладену у постанові від 16.10.2019 у справі №163/1753/17 в якій зазначено, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР й відповідними наслідками.

Згідно висновків Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених в рамках справи №216/5226/16-а(2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ №82707106).

Положеннями ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді справи про адміністративне правопорушення, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України, суд тлумачить на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки матеріали справи про адміністративні правопорушення не містять фактичних даних, на підставі яких можливо встановити вину останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, суд вважає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст.124 КУпАП підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 122-4, 124, 221, 247, 284 КУпАП, суд,-

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення № 492/1287/24 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Черевата В.І.