Справа № 489/3434/24
Провадження № 3/489/1623/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

04 червня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №415024 від 23.04.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 22.04.2024 о 08.00 год. в м. Миколаєві в районі перехрестя вул. Херсонське шосе та вул. Кругова вона, керуючи автомобілем "NISSAN MICRA" д.н.з. НОМЕР_2 , стала учасником ДТП з транспортним засобом "BMW 520l" д.н.з. НОМЕР_3 , після чого в порушення вимог п. 2.10"а" ПДР України місце пригоди залишила.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала та пояснила, що після ДТП залишалась на місці події до приїзду поліції. Транспортні засоби, якими керували вона та інший водій, за пропозицією поліцейських були переміщені на парковку ТЦ "Епіцентр". З`ясувавши, що інший водій немає полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на місці була досягнута домовленість про повне відшкодування винуватцем ДТП завданих збитків. З дозволу поліцейських транспортні засоби були забрані водіями. Через відмову в подальшому іншого водія компенсувати завдані їй збитки, 23.04.2024 о 09.30 год. вона доставила свій транспортний засіб на місце ДТП, в районі перехрестя вул. Херсонське шосе та вул. Кругова, та викликала поліцію для оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали, що знаходяться у справі (протокол про адміністративне правопорушення; копію схеми місця ДТП; письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень ст. 122-4 КУпАП України, відповідальність за якою поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням.

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Згідно з п. 2.10.«а», порушення вимог якого інкримінується особі, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Відповідно до п. 2.10 «д», у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Із пункту п. 1.10 ПДР слідує, що залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди є дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

У зв`язку з цим, відповідальність за 122-4 КУпАП настає виключно у разі залишення особою місця дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Натомість при розгляді даної справи з пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами, а навпаки узгоджуються з письмовими поясненнями ОСОБА_3 , встановлено, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди вона залишалася на місці пригоди до приїзду поліцейських, жодним чином не приховувала факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди та не пересувала свій транспортний засіб.

Вказані обставини також підтверджуються схемою місця ДТП від 22.04.2024, згідно з якою поліцейськими було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на якій було зафіксоване місце зіткнення транспортних засобів, які стали учасниками вказаної пригоди, а також описані їхні пошкодження, тобто в даній справі поліцейські не вживали будь-яких заходів щодо встановлення (розшуку) учасників дорожньо-транспортної пригоди та (або) розшуку транспортних засобів, що є необхідними умовами для настання адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Подальше ж залишення ОСОБА_1 місця дорожньо-транспортної пригоди не свідчить про наявність в її діях складу вказаного правопорушення, оскільки таке залишення відбулося не з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, а з дозволу поліцейських та за погодженням з іншим водієм з метою вирішення питання про відшкодування завданої їй шкоди.

Таким чином, оскільки при розгляді справи в суді жодними належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_1 залишила місце дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинило необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу, оскільки ОСОБА_1 та її транспортний засіб залишалися на місці пригоди до прибуття поліцейських, тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу таких адміністративних правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не дає змогу встановити винуватість особи в інкримінованому їй діянні, та до нього не додано доказів вчинення інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ст. 122-4 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко