Справа №295/3324/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Костенко С.М. розглянув матеріали, які надійшли з Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.164-16 ч.1 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, пенсіонерку, проживаючу за адресою : АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 19.02.2024 близько 11 год. 20 хв. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 здійснила продаж горілки домашнього виробництва ОСОБА_3 , чим займалася забороненим видом господарської діяльності.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. ОСОБА_1 достеменно знала про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд його судом, про що засвідчила власним підписом у протоколі. (а.с.1). Крім того направлено повістку на адресу останньої. Однак незважаючи на викладене, у судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв та клопотань не подавала, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності не зверталася.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 у судові засідання неповажними і розцінює її неявку як затягування строків розгляду справи, у зв`язку з цим суд розглядає справу у її відсутність.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП участь особи при розгляді зазначеної категорії справ не є обов`язковою. З метою недопущення необгрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд розглядає справу у її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністратині правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Положення ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначають, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку, законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, положення ч.1 ст.164-16 КУпАП передбачають відповідальність за зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, є зайняття видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом.

Згідно зі ст. 3 Господарського Кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Разом з тим, відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу, і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Насамперед саме слово "діяльність" означає систематичні дії членів суспільства, їхніх об`єднань, спрямовані на досягнення певного результату. Змістом цих дій є виготовлення та реалізація продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, а метою - задоволення суспільних потреб у відповідних благах, які повинні мати цінову визначеність, тобто функціонувати як товар.

Таким чином, з диспозиції ч.1 ст. 164-16 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає в разі зайняття особою видами господарської діяльності, щодо яких є спеціальна заборона, встановлена законом, за відсутності ознак діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, - тобто зазначена норма є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ч. 1 ст. 164-16 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.

Разом з тим, в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких допустимих та належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинила дії, які їй інкримінуються у вищевказаному в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти росії» («Malafeyeva у russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти росії» («Karelin у. russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати або доповнювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Отже наявні тексти протоколів не відображають повних та вичерпних ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164-16 КУпАП, що робить неможливим повноцінний захист особи від пред`явленого обвинувачення та розгляд справи судом по суті. При цьому суд за існуючого законодавства та загальних принципів змагальності не має право самостійно редагувати суть правопорушення, або зміст пред`явленого обвинувачення, або так само відшукувати в законодавстві можливу норму закону, яка б співпадала із об`єктивною стороною вчиненого особою діяння.

Доказом вини ОСОБА_1 надано матеріали стосовно ОСОБА_3 який був затриманий працівниками поліції з пляшкою самогону, яку він нібито придбав у ОСОБА_2 . Крім того, на доведення вини суду надано рапорт дільничного офіцера про те, що під час обходу дільниці від мешканців м. Житомира надійшла інформація про те, що ОСОБА_2 продає самогон. В розумінні КУпАП рапорт не є джерелом доказу. А інформація в рапорті є абстрактною, не підкріплена зверненнями громадян, які підтверджують ці обставини.

Доказів зібраних законним шляхом про те, що ОСОБА_1 збуває самогон, суду не надано, а протокол складено на підставі припущень.

Крім того, ОСОБА_3 є особою, яка знаходиться під постійним контролем органів поліції і в обмін на імунітет, або інші переваги неодноразово приймав участь у складанні матеріалів відносно ОСОБА_2 , так і щодо інших осіб, що ставить під сумнів правдивість його пояснень.

Протягом 2023-2024 року Богунським районним суду м. Житомира відносно ОСОБА_4 закривалися провадження у справах за ст. 164-16 ч.1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, досліджені в сукупності надані суду докази не підтверджують вину ОСОБА_1 ,. а саме не доводять факт зайняття останньою забороненими видами господарської діяльності. Пояснення ОСОБА_3 про те, що він систематично придбає у ОСОБА_1 самогон, суд визнає недопустимим доказом.

Крім того, до матеріалів справи не долучено належних доказів, які б вказували на те, що проданий напій відноситься до алкогольного.

За таких обставин суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164-16 КУпАП України є сумнівною та не доведеною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністартивна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно с п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

З огляду на наведені обставини, матеріали справи відносно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення останньою інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164-16 ч.1 КУпАП., що виключає провадження у справі та підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247,283, 284, КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 164-16 ч.1 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя С.М. Костенко