Справа № 758/1497/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2024 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Ікорська Є. С., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого гендиректором ТОВ «ТОЛА ЛТД»,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

18.01.2024 року о 22:03 год. за адресою: вул. Хорива, 29-А, м. Київ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нестійка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що 18.01.2024 на Хорива, 29-А йшов з дружиною додому з Контрактової площі, на Межигірській дружині стало погано, вона втратила свідомість, до них причепилося 2 хлопців, подумали, що він ображає дружину. Він викликав таксі, щоб доїхати додому на Волоську, але таксист відмовився їх везти, побачивши стан дружини, хлопці викликали швидку, після чого приїхала патрульна поліція. Він пішов додому, взяв ліки та повернувся, щоб допомогти дружині. Ті хлопці сказали щось про нього поліцейським. Від нього був запах алкоголю, оскільки він вживав наливку. Йому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, він відмовився, оскільки не керував транспортним засобом, був пішоходом. Просив провадження у справі закрити.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Санченко Р. Г. просив провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

При винесенні постанови стосовно особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини.

Так Європейський суд з прав людини 06 жовтня 2022 року (заява № 13063/18) у справі «Бантиш та інші проти України» констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з небезсторонністю суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення, тобто, прокурора, під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

У той же час 16 листопада 2023 року Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Фігурка проти України» констатував, що відсутність прокурора на засіданні в суді може викликати обґрунтовані сумніви щодо об`єктивної неупередженості цього суду чи іншим чином вплинути на справедливість провадження.

З огляду на наведене, для розгляду указаного адміністративного матеріалу про дату, час і місце судового засідання повідомлено прокурора, проте останній у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Неявка у судове засідання прокурора не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема, виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до загальних положень ПДР - ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів.

Відповідно до п. п. 67, 68 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2022 року у справі № 9901/159/19 водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним з таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Дотримання водієм транспортного засобу процедури проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу працівників поліції є його обов`язком.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 641669 від 18.01.2024, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, рапортом поліцейського, письмовими поясненнями ОСОБА_2 та DVD-диском з відеозаписом.

Відповідно до направлення, у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, порушення координації рухів, у результаті чого останнього було направлено у КНП КМНКЛ «Соціотерапія» для виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як убачається із рапорту поліцейського, 18.01.2024, патрулюючи на території Подільського району, близько 21:45 год, рухаючись по вул. Хорива в бік вул. Волоська було помічено жінку, що сиділа на землі, та довкола якої зібрались перехожі. Зупинившись на місці події, для можливого надання допомоги, та, опитавши перехожих було встановлено, що жінка на ім`я ОСОБА_3 перебуває на місці події разом зі своїм чоловіком, проте внаслідок сильного алкогольного сп`яніння втратила можливість самостійно пересуватись, змоги дістатись додому громадським транспортом чи таксі не мали, тому, зі слів очевидців, чоловік наказав останній чекати та повідомив, що забере її самостійно автомобілем, що був припаркований в дворі будинку АДРЕСА_2 . Оскільки чоловік, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, то один із свідків події, ОСОБА_2 направився разом із ОСОБА_1 аби завадити останньому сісти за кермо в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 відчинив ворота на заїзд в двір, де імовірно припарковане авто, та збирається прямувати автомобілем за своєю дружиною. Згодом на місце події під`їхав Mercedes Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , з-за керма якого вийшов ОСОБА_1 , у якого під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Останньому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився. Свій вчинок в усному порядку пояснив, що оскільки водії таксі відмовляли йому у наданні своїх послуг, через те, що його дружина в брудному одязі та безпорадному стані, то він вирішив довезти її додому самостійно, оскільки проживають вони неподалік.

Постановою Верховного Суду у справі № 760/14696/15-к від 16.02.2023 роз`яснено, що рапорт є офіційним документом, якщо такий складено за встановленою формою, містять у собі необхідні реквізити та інформацію, яка посвідчує певні події та факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, та підписані службовою особою. Складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 366 КК України. Враховуючи наведене, рапорт працівника поліції є офіційним документом, а отже є належним та допустимим доказом.

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_2 18.01.2024 він прогулювався разом зі своїм товаришем, побачив двох осіб з ознаками алкогольного сп`яніння. Призупинились запитати, чи потрібна допомога та, оскільки жінка перебувала в безпорадному стані, а чоловік сказав, що допомога не потрібна, він викликав швидку допомогу, яка надала жінці нашатир і потім пішов за чоловіком жінки, до їх будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив як чоловік почав відкривати ворота, де можливо знаходився його транспортний засіб. Після чого повернувся на місце, де знаходилась жінка, а через деякий час її чоловік повернувся на транспортному засобі.

Із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції на диску № 2 вбачається, що жінці, яка одягнена у жовту куртку, погано, остання лежить на підлозі, біля неї ОСОБА_1 та інші особи, один із них є свідком того, як ОСОБА_1 рухався транспортним засобом. ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, заперечував ту обставину, що він керував автомобілем. Працівниками поліції було висунуто вимогу ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці. Скориставшись правом на правову допомогу, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння та повідомив, щоб працівники поліції складали на нього протокол.

Із відеозапису на диску № 2 (бодікамера 473772) 0:08:35 хвилина відеозапису видно, що працівник поліції повідомляє водію, що останній має ознаки алкогольного сп`яніння та той факт, що ОСОБА_1 приїхав на місце події на транспортному засобі Mercedes, вказавши: «он він стоїть», на що ОСОБА_1 відповів: «пусть стоит». Починаючи з 0:28:01 хвилини відеозапису вбачається розмова ОСОБА_1 та працівника поліції, де водій працівнику поліції каже, що приїхав забрати дружину, на що працівник поліції запитує у водія, для чого він приїхав її забирати, на що водій відповідає, тому що вона ходити не може. Працівник поліції зазначив, що потрібно було взяти таксі, це дешевше, а не їхати автомобілем, на що ОСОБА_1 зазначив, що таксі відмовили їм, замовили машину на Хорива, приїхала машина, після чого таксист побачив їх і сказав, що не повезе їх і поїхав, на що інспектор зазначив, що не обов`язково у такому випадку самому сідати за кермо. Патрульний пояснив ОСОБА_1 можливі наслідки керування автомобілем у стані сп`яніння, на що ОСОБА_1 зазначив, що він хотів провезти її всього 3 квартали. На 0:29:59 хвилині відеозапису водій вказує, що хотів просто завезти дружину додому і вкласти спати.

Пояснення ОСОБА_1 в частині не керування ним транспортним засобом суддя відхиляє та не бере до уваги, оскільки такі не відповідають вищеописаним обставинам, що мали місце 18.01.2024, та розцінює такі як бажання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за грубе порушення Правил дорожнього руху України.

Дослідивши відеозапис, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , рапорт працівника поліції, вважаю, що за своєю сукупністю указані докази підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП ( 80731-10 ) не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Слід зауважити, що керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або з ознаками такого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху - водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Аналізуючи докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відповідно до положень ст. ст. 251, 252 КУпАП, вважаю, що у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його вина у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення повністю доведена.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, стимулювання його до правомірної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, вважаю за необхідне застосувати до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 33, 40-1, 130, 280, 283, 284, 291 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Суддя Єлізавета ІКОРСЬКА