Справа № 353/1225/23
Провадження № 33/4808/182/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції МОТРУК Л. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Микулич І.В.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Микулича І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працюючого приватним підприємцем, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, громадянина України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20.10.2023 року о 23 год 09 хв у с. Кутище, Івано-Франківського району Івано-Франківської області по вул. Центральна, керував транспортним засобом марки «Citroen C-Zero», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатора «Drager Alcotest 6810», що підтверджується тестом № 3775, результат огляду становить 1,43 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням захисник адвокат Микулич І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, оскільки при розгляді справи судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущені грубі порушення норм процесуального права, неповно з`ясовані фактичні обставини та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам , внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Покликається на те, що судом першої інстанції не взяв до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та був тверезий, жодних правил дорожнього руху не порушував і його зупинка працівниками поліції була незаконна. В свою чергу ОСОБА_1 повідомив суду, що того вечора випив слабоалкогольне пиво в пляшці 0,3 л, що узгоджується із допустимою нормою 0,2 проміле.

Звертає увагу, що в протоколі не вказано, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були встановлені у ОСОБА_1 і працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не повідомивши жодної ознаки сп`яніння, які є підставою для проведення огляду.

Стверджує, що суд першої інстанції в повній мірі не дослідив направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки ОСОБА_1 в подальшому змінив думку та не погодився із результатами, які були отримані на приладі Драгер та виявив бажання пройти огляд у медичному закладі. Однак, працівниками поліції не було доставлено ОСОБА_1 до медзакладу.

Вказує на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою та не досліджено чи при процедурі проходження освідування було роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, а також чи було забезпечено захисника під час пред`явлення адміністративного обвинувачення, що є істотним процесуальним порушенням конституційного права і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини та законність прийняття рішення судом першої інстанції.

На його думку, судом грубо порушено норми процесуального закону, формально підійшовши до того, що працівниками поліції додано відеозаписи, які не є безперервними та складаються з 3 частин, що свідчить про те, що ці відеозаписи змінювалися особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що диск із відеофайлом є недопустимим доказом, оскільки такі відеофайли створені невідомим пристроєм відеофіксації, і не відноситься до пристроїв, які можуть використовуватися працівниками поліції. Такий пристрій відеофіксації не є «бодікамерою» поліцейського, час та дата відеофіксації відсутня.

Звертає увагу на те, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7981427 від 20.10.2023 року була винесена та складена о 23:43 год., щодо обставин справи, які виникли о 23:39 год. , а протокол про адміністративне правопорушення був складений о 23:23год. , щодо обставин, які виникли о 23:09 год. Вважає, що вищевказані обставини свідчать про те, що працівники поліції спочатку безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП , а в подальшому знову зупинили його та склали стосовно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7981427 за ст.122ч.2 КУпАП.

Вважає, що ви ще вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати доктрину « плодів отруєного дерева) та визнати недопустимими докази, які були отримані внаслідок порушення поліцейськими конституційних права ОСОБА_1 .

Просить скасувати постанову суду, а провадження по справі щодо ОСОБА_1 притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Микулича І.В.вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомив про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Микулич І.В. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне перевірити вищевказані доводи.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив йому справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.9А Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №191569 від 20.10.2023 року, водій ОСОБА_1 20.10.2023 о 23 год. 03 хв. в с.Кутище по вул. Тлумацького ТГ, керував транспортним засобом марки «Citroen C Zero» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер 6810». Тест 3775 становив 1,43 %.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою інспектором СРПП ВП№ 5 ( м.Тлумач) старшим лейтенантом поліції Чечілем Л.О, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить його власноручний підпис.

До протоколу про адміністративне правопорушення було додано Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу "Драгер", результат огляду 1,43 проміле, з результатами огляду водій згідний, що підтверджується його власноручним підписом.(а.с. 5)

Долучено дані тесту №3775 на вживання алкоголю, проведеного о 23.13 год. 20.10.2023 за допомогою алкотестера газоаналізатора "Драгер-6810" , згідно якого його результат становив 1,43 проміле. Даний тест підписаний ОСОБА_1 та працівником поліції, який проводив такий тест. .(а.с.2);

До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.10.2023 року, в якому зазначено, що у ОСОБА_1 у результаті огляду, проведеного поліцейським, були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: (а.с. 4)

До матеріалів справи додано свідоцтво про повірку від 20.12.2022 року згідно якого газоаналізатор Alkotest 6810 № ARCB-0078 за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 2019.( а.п.7)

Так, до матеріалів справи долучено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ № 7981427 від 20.10.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 порушив п.19.1 ПДР та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за ч.2ст.122 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Микулич І.В. стверджував, що наявні у матеріалах справі дані щодо часу складання протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7981427 свідчать про те, що працівники поліції спочатку склали стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та дозволили йому поїхати з місця події, а в подальшому знову зупинили його та склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП. При цьому, захисник звертав увагу на те, що ОСОБА_1 надав в суді першої інстанції пояснення, які повністю узгоджуються з вищевказаними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження в суді відбувається в межах висунутого обвинувачення та стосується особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд приймає до уваги, що матеріали адміністративного провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, згідно рапорту старшого інспектора СРПП №5 (м.Тлумач) капітан поліції Чечіль Л.О., в якому доповідає, що 20.10.2023 року близько 23 год.09 хв в с.Кутище по вул. Центральній помітили транспортний засіб «Citroen», у якому не працювала фара ближнього світла. Зупинивши дане авто, водієм якого виявився ОСОБА_1 , помітили ознаки алкогольного сп`яніння. У встановленому законом порядку, останній пройшов огляд за допомогою приладу Драгер 6810 та з результатом 1,43 проміле погодився. Відповідно до цього щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адмінправопорушення ААД № 191569 за ст.130 ч.1 КУпАП та адміністративну постанову за ст.122 ч.2 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника ВП №5(м.Тлумач) підполковника поліції Наливайка Ігоря.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні приписів статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозаписи, які долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що відеозапис є достатньо інформативним, належним та допустимим доказом, отриманим у встановленому законом порядку, дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний автомобіль марки «Citroen C-Zero» під керуванням ОСОБА_1 . Працівник поліції повідомив водію, що в вбачає в нього ознаки алкогольного сп`яніння, а тому запропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6810. На даний огляд ОСОБА_1 погодився та добровільно пройшов такий огляд з першої спроби. Працівник поліції повідомив, що допустимою нормою є 0,20 проміле, оголосив номер тесту та показав результат огляду ОСОБА_1 , який його озвучив. Результат огляду на стан сп`яніння становив 1,43 проміле. З результатом даного тесту ОСОБА_1 погодився та зазначив, що випив дві пляшки пива. ОСОБА_1 інспектором поліції роз`яснено його права та обов`язки, передбачені Конституцією України та КУпАП та повідомлено водія, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали, зокрема протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 6).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дані відеозапису свідчать про те, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та по завершенню огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським із застосуванням спеціального технічного засобу, повністю погодився із позитивним результатом.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість. повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських, які діяли в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , який надав добровільну згоду на огляд на стан алкогольного сп`яніння з допомогою газоаналізатора «Драгер», з позитивним результат якого (1.43 проміле) добровільно погодився, про що ствердив повідомивши про це на відеозаписі.

Таким чином, оглянуті відеозаписи повністю узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі, які підтверджують вину у вчиненні правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно, як водій транспортного засобу, пройшов на місці відповідний огляд на стан сп`яніння, яким було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння та погодився із позитивним результатом такого огляду.

Твердження в апеляційній скарзі сторони захисту про недопустимість використання в якості належного та допустимого доказу відеозапису події правопорушення є неспроможними.

Апеляційний суд вважає вищевказані доводи безпідставними, оскільки вони носять упереджений характер та суперечать усталеній судовій практиці.

Так, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Доктрина «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити обставини, які прямо вказують на ОСОБА_1 як на правопорушника.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено за допомогою наявних технічних засобів інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Діючий закон не конкретизує яким чином вказаний відеозапис повинен бути долучений до протоколу про адміністративне правопорушення але усталена судова практика свідчить про те, що відеозапис огляду на стан сп`яніння, який зроблений за допомогою персонального відео реєстратора поліцейського або за допомогою інших технічних пристроїв зберігається на оптичному диску для зберігання інформації (даних) у вигляді його цифровой копії.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у даному випадку при вирішанні питання щодо правової оцінки інформації, яка зафіксована відеозаписом, копія цього цифрового відеозапису, яка зберігається на оптичному диску визнається рівною за своїм правовим змістом оригіналу відеозапису та вважається належним і допустимим доказом.

Таким чином, доказове значення має не оптичний диск на якому зберігається копія відеозапису, а безпосередньо цифровий відеозапис обставин зафіксованої ним події.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Так, відповідно до вимог ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони захисти про те, що технічний засіб газоаналізатор Alkotest 6810 № ARCB-0078 , який застосовувався працівником поліції під час проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння не міг бути використаний для проведення такого огляду, оскільки не включений до реєстру осіб відповідальних за введення медичних виробів у обіг.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що водій транспортного засобу на стадії проведення огляду на стан сп`яніння в порядку вимог ст.266 КУпАП самостійно вирішує чи заперечує він проти такого результату огляду чи погоджується з ним. Тобто водій транспортного засобу самостійно вирішує питання щодо остаточності цього результату та визнання цього доказу допустимим.

В той же час, відсутність заперечень щодо позитивного результату огляду на стан сп`яніння свідчить про те,що працівники поліції позбавлені можливості забезпечити відповідний огляд у медичному закладі, оскільки водій транспортного засобу повністю погодився з тим, що перебуває у стані сп`яніння і цей факт не потребує проведення додатковий дій, щодо його доведення.

Апеляційний суд неодноразово наголошував, що газоаналізатори «Drager Alcotest» сертифіковані Міністерством економічного та торгового розвитку України за № НОМЕР_2 від 01 вересні 2014 року та відповідно до свідоцтва про Державну реєстрацію № 14455/2014 внесені до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення і дозволені для застосування на території України. Використання медичних виробів, «газоаналізатор Drager Alkotest», які були завезені та реалізовані на території України, та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії свідоцтва про державну реєстрацію є можливим за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування) та інших нормативних документів, що підтверджують вірність результатів вимірювання. Наказом Держлікслужби № 1529 від 29 грудня 2014 року затверджено перелік зареєстрованих медичних виробів, які вносяться до державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення, де в пункті 43 вказано газоаналізатори «Drager Alcotest», реєстрація та строк дії свідоцтва яких необмежений. Жодних обмежень щодо виду газоаналізатору за номером не передбачено. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки 1 рік. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.

Відповідно до копії свідоцтва про повірку від 20.12.2022 року згідно якого газоаналізатор Alkotest 6810 № ARCB-0078 за результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 2019.( а.п.7)

Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що незгода водія з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу свідчить про недопустимість використання вказаних результатів як доказів доведеності вини у вчиненні адміністративного правопорушення і є правовою підставою для направлення водія на відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичний заклад.

При цьому, незгода водія з результатами огляду, який було проведено працівником поліції за допомогою спеціального технічного засобу може бути здійснена різними способами та встановлюється на підставі доказів, які досліджені в судового засіданні.

Незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути здійснена безпосередньо після проведення такого огляду, шляхом активних дій самого водія та висловлена в категоричній чіткій формі.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

З змісту відеозапису вбачається, що жодних зауважень на дії працівників поліції чи щодо неправомірності проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не було висловлено і останній повністю визнав факт перебування у стані алкогольного сп`яніння та повідомив про те, що дійсно вживав алкогольні напої.

В матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що водій транспортного засобу не погоджувався із результатами огляду, який було проведено поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, а його процесуальна поведінка після проходження огляду свідчить про те, що він не заперечував результати огляду та погоджувався з ними.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку для самого водія та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Микулича І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2024 щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв