ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2024 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Воронкін О.А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли з Солом`янського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП):

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючої, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 578630 від 14.05.2024 встановлено, що 13.05.2024 о 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно сестри чоловіка ОСОБА_2 , словесно ображала, вдарила ногою по нозі, чим завдала шкоду психологічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.10, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 повідомила, що 13.05.2024 о 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 вона прийшла додому, однак ОСОБА_2 не пустив її до квартири. Вона стучала у двері, тому ОСОБА_2 викликав працівників поліції. Коли працівники поліції приїхали, вона увійшла у коридор та перебувала там. Тілесні ушкодження ОСОБА_2 не спричиняла. Повідомила, що з 11.05.2024 вона не може потрапити у власну квартиру, оскільки її сестра та ОСОБА_2 не пускають її, додала документи відповідні документи.

Свідок ОСОБА_3 , ознайомившись зі своїми правами повідомила, що 13.05.2024 о 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 вона погано себе почувала та знаходилась у кімнаті. Не чула, що була якась конфліктна ситуація. Повідомила, що вона не може вийти та увійти до власної квартири вільно, оскільки її друга донька не пускає ОСОБА_1 до квартири. Для того, щоб вона сама та ОСОБА_1 могли увійти у квартиру, їй треба питати дозволу.

Потерпілий ОСОБА_2 , ознайомившись зі своїми правами повідомив, що він мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною. Повідомив, що 13.05.2024 о 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 його дружина повідомила ОСОБА_1 , що вона не буде жити у квартирі, тому ОСОБА_1 почала «кидатись на нього», вдарила його по нозі, нога опухла. Швидку допомогу 13.05.2024 він викликав, однак швидка не приїхала. Конфлікти між ним та ОСОБА_1 виникають постійно, оскільки ОСОБА_1 вживає алкогольні напої.

Суд, вислухавши ОСОБА_1 , свідка та потерпілого ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи приходить наступного висновку.

Так, суд зобов`язаний виконувати завдання Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 1 КУпАП, у якій зазначено, що завданням Кодексу України про адміністративне правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 органом поліції були надані наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 578630 від 14.05.2024;

-письмові поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 14.05.2024;

-рапортом щодо реєстрації в журналі Єдиного обліку Солом`янського ВП ГУНП в м. Києві від 14.05.2024;

- постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 22.02.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 співробітником кваліфіковано за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-2 КУпАП.

Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за вчинення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП, повторно протягом року домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь - яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Як вбачається з фабули у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 578630 від 14.05.2024 встановлено, що 13.05.2024 о 11 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно сестри чоловіка ОСОБА_2 , словесно ображала, вдарила ногою по нозі, чим завдала шкоду психологічному та фізичному здоров`ю.

Дані обставини спростовуються свідченнями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , наданими у судовому засіданні та їх письмовими поясненнями, рапортом щодо реєстрації в журналі Єдиного обліку Солом`янського ВП ГУНП в м. Києві від 14.05.2024.

Суд критично ставиться до наданих суду потерпілим свідчень та матеріалів, оскільки відсутні докази того, що заявлені ним тілесні ушкодження отримані саме 13.05.2024 в наслідок конфлікту із ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 суду не надано.

Враховуючи викладене, співробітниками поліції не доведено факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 що призвело до передчасного складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а отже провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Солом`янський районний суд міста Києва.

Суддя О.А.Воронкін