Справа № 438/821/24
Провадження № 3-зв/438/4/2024
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 червня 2024 року м. Борислав

Суддя Бориславського міського суду Львівської області Пантелєєв Д.Г., розглянувши заяву судді Бориславського міського суду Львівської області Ткачової С.М. про самовідвід від розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2024 року на розгляд до суду надійшла справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано на розгляд судді Ткачовій С.М.

29 травня 2024 року суддею Ткачовою С.М. заявлено самовідвід у розгляді даної справи, оскільки в її провадженні крім адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, ще знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яка є доказом у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, тому, дана обставина може викликати сумнів у об`єктивності та неупередженості судді.

Вирішуючи заяву про самовідвід судді Ткачової С.М. приходжу до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст.126,129 Конституції України).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, у випадку, якщо санкції за адміністративні правопорушення є достатньо суворими, то скоєне правопорушення має природу кримінального злочину, а отже, вимоги до його судового розгляду мають відповідати гарантіям та стандартам, встановленим Конвенцією, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 року).

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважив, що з огляду на загальний характер законодавчого положення, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, провадження у таких справах є кримінальними для цілей застосування Конвенції (рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» від 21.02.1984 року (пп. 52-54), «Лауко проти Словаччини» від 02.09.1998 року (пп. 56-59), ухвала щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» від 17.11.2009 року).

Беручи до уваги, практику Європейського суду з прав людини, у зв`язку з відсутністю у нормах Кодексу України про адміністративні правопорушення процедури вирішення питання про відвід судді, судом застосовуються норми Кримінального процесуального кодексу України за аналогією закону.

Так, статтею 75 КПК України передбачений вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді справи, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача. 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробацїї, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник. 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження. 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Європейський суд з прав людини зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відповідно до п.4 ч.1ст,75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Положеннями ст.245 КУпАП визначено, що одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, з метою недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ`єктивності розгляду даної справи суддею.

Стаття 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачає, зокрема, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів безстороннім і справедливим судом.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, яка має застосовуватися національними судами, важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь- який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Як вказано в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006, відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49).

Таким чином, наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечені судом умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності.

Згідно п. 53 вказаного рішення ЄСПЛ важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)).

Приймаючи до уваги доводи заяви про відвід, суддя вважає їх слушними, та вважає, що для виключення будь-яких сумнівів в неупередженості та безсторонності судді Ткачової С.М. під час розгляду даного провадження, заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 245, 283, 284 КУпАП, ст. ст. 75, 76, 80-82КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Бориславського міського суду Львівської області Ткачової Світлани Миколаївни у справі №438/821/224 провадження №3/438/443/2024 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - задовольнити.

Передати справу про адміністративне правопорушення № 438/821/24 до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ