Справа № 442/1478/24
Провадження №3/442/449/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2024 року

Суддя Дрогобицького мiськрайонного суду Львiвської областi Гарасимків Л.І., розглянувши матерiали, якi надiйшли з Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ,

за ч.3 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

18.02.2024р., о 21.03 год., в м.Дрогобичі, по вул.П.Орлика, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Rango Rover» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота), а також наркотичного сп`яніння, від проходження огляду стан сп`яніння у встановленому законом порядку, категорично відмовився, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.130 КУпАП.

В судове засідання представник правопорушника адвокат Коцан Р.М. не з`явився, однак подав клопотання про закриття адміністративного провадження.

Оглянувши подані суду письмове клопотання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного.

Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементні: об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється наявними у справі доказами.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом при огляді матеріалів з`ясовано, що в Рапорті інспектора поліції зазначено, що ОСОБА_1 було зупинено, оскільки, при зміні напрямку руху останній не увімкнув покажчик повороту, однак в матеріалах справи відсутня Постанова за вчинення даного адміністративного правопорушення, яка б могла бути причиною зупинки, а наявна Постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, тобто вищевказана Постанова була винесена працівниками поліції після складання Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р., а саме о «22.02» год., що свідчить про суттєві порушення з боку працівників поліції, позаяк працівник поліції має права зупинити транспортний засіб правопорушника тільки в разі :

- якщо водій порушив правила дорожнього руху;

- якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

-якщо є інформація, що свідчить про причетність водія чи пасажирів транспортного засобу до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом або знаряддям ДТП, кримінального або адміністративного правопорушення;

- якщо транспортний засіб перебуває у розшуку;

- якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є чи могли бути;

- якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка при оформленні протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріали ДТП;

- якщо уповноважений орган державної влади ухвалив рішення про обмеження чи заборону руху;

- якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює загрозу для інших учасників дорожнього руху;

- порушення порядку визначення та використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

- якщо зупинка транспортного засобу, зареєстрованого в іншій країні, проводиться з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщали до митного режиму транзиту, однак даний факт свідчить про безпідставність зупинки транспортного засобу, а розбіжності при складанні процесуальних документів свідчать про порушення з боку працівників поліції, позаяк відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Такого висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у рішенні 13 жовтня 2022 року по справі 718/1824/22.

Крім того, судом враховано те, що вимога поліцейського про зупинку транспортного засобу повинна здійснювати з дотриманням вимог ПДР (п. 2.4 ПДР), а якщо поліцейський не може назвати причину зупинки, його подальші дії є незаконні (Позиція Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі № 686/11314/17), та складені процесуальні документи відносно правопорушника в подальшому не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Крім того, судом з`ясовано та підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «18.02.2024р. о 21.50 год.», будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1.а.ПДР, а відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «18.02.2024р. о 21.03год.», відтак виникають сумнів дані обставини (мали місце в такому порядку), відтак Постанова про адміністративне правопорушення, яка складена після розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. III ст. 130 КУпАП, не має жодного відношення до даної справи та не може братись судом до уваги, як належний та допустимий доказ про підставу зупинки транспортного засобу.

Крім того, в Направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не зазначено ні часу складання такого Направлення, ні серії та номера Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р., до якого дане Направлення додається, що є грубими порушеннями, так як такі відомості є обов`язковими, а при їх відсутності не можна вважати, що вищевказані докази відносяться саме до вищевказаного Протоколу.

Крім того, судом враховано те, що Протокол про адміністративне правопорушення складено за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, а саме за вчинення дій, передбачених ч.1 даної статті, особою, яка двічі протягом року піддавалася стягненню за керування транспортним засобом в стані сп`яніння або за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, однак суду не представлено доказів, що правопорушник ОСОБА_1 двічі був притягнутий до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, так як будь - яких доказів, які б підтверджували даний факт, працівниками поліції до матеріалів справи не додано, а тільки наявна в матеріалах справи копія Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ААД №174573 від 18.03.2023 року, винесена за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.І ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Крім того, судом враховано те, що відповідно до відповіді №9554/52/01-2023 від 25.04.2024р., в Дрогобицькому РВП ГУНП у Львівській області поліцейським ВРПП Дмитришиним В., 19.03.2023р. відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.130 КУпАП та 04.12.2015р. за ч.2 ст.130 КУпАП, позаяк докази про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності двічі протягом року за керування транспортним засобом в стані сп`яніння або за відмову від проходження огляду, відсутні, відтак відповідальність водія за діяння, зазначене в протоколі, на підставі ч.3 ст.130 КУпАП, виключається.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст.130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду а стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, судом враховано і те, що при складанні Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р., мали бути присутні свідки, їх прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; наявність або відсутність пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи, однак даний факт працівниками поліції до уваги не був взятий, оскільки до матеріалів справи повинні бути були долучені їх письмові пояснення, як цього вимагає Форма Протоколу ( «…до Протоколу про адміністративне правопорушення долучаються письмові пояснення осіб чи факту, на окремому аркуші, відповідно ч.2 ст.256 КУпАП та п 2 Розділу 2 Інструкції 1395 норми.).

Згідно з ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.130 КУпАП України встановлено відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або за відмову від проходження огляду, однак, якщо особа уже двічі протягом була притягнута до адміністративної відповідальності за дане правопорушення, однак із врахуванням того, що в матеріалах відсутні підтвердження того факту, що водій ОСОБА_1 двічі протягом року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП, відтак неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 є правопорушником за ч.3 ст. 130 КУпАП.

Крім того, судом враховано, що при сумнівній ситуації ( в разі заперечення правопорушником своєї вини ( керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного сп`яніння, тощо), Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, які повинні давали пояснення стосовно вказаного факту, тобто вчинення правопорушником адміністративного правопорушення (перебування останнього в стані сп`яніння у конкретний період часу, тощо), однак даний факт було проігноровано працівниками поліції, оскільки відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння, та відповідно за ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків, однак працівниками цього зроблено не було, свідків залучено не було, тобто при складанні Протоколу про адмінправопорушення та зібранні матеріалів, скерованих до суду, допущені наступні істотні порушення КУпАП, та відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, судом враховано той факт, що в Протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що правопорушник ОСОБА_2 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тощо), однак вищевказані ознаки можуть бути виявлені тільки в медичному закладі, працівником медичного закладу повинно було зазначено: зовнішній вигляд обстежуваної особи: стан одягу, шкіри, наявність пошкоджень (поранення, забиті місця, точна локалізація, характер пошкодження тощо), поведінка обстежуваної особи: адекватна, напружена, замкнута, роздратована, збуджена, агресивна; ейфорична, балакуча, метушлива; настрій нестійкий, млявий, загальмований, скарги на свій стан (на що саме), стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості, мовна здатність: не порушена, зв`язаність висловлення, порушення артикуляції, змазаність мови, тощо, вегетативно-судинні реакції (стан шкірних покривів, слизових оболонок очей, язика, спітніння, слинотеча), дихання: не змінене, прискорене, уповільнене, кількість подихів на хвилину, пульс, артеріальний тиск, рухова сфера, хода (хитка, розкидування ніг під час ходи), хода зі швидкими поворотами (без хитань, хитання при поворотах), поза Ромберга, відомості про останнє вживання алкоголю або наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції: суб`єктивні та об`єктивні (згідно з документами, іншими джерелами), таким чином суду не представлена інформація яка є істотною для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння передбачає кілька послідовних етапів та кожен з таких етапів залежить від конкретних дій особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

В Протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р. немає відмітки про те, що правопорушнику роз`яснялися права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджує некомпетентність з боку працівників поліції та порушення поліцейським порядку складання протоколу.

Відповідно п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно, а відеозйомка (фіксація) повинна бути безперервною і тільки при таких обставинах може вважатися допустимим доказом, однак відповідно до оглянутих відеозаписів, які долучені до матеріалів справи, відсутній повний відеозапис, який може бути визнаний належним і допустимим доказом з врахуванням положень статті 266 КУпАП, тобто з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ці ознаки у Протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису, а відсутність таких даних ставить під сумнів допустимість таких відеозаписів в якості доказів.

Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 року по справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17).

Належний доказ це доказ, зміст якого відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обставину, що має значення для правильного вирішення справи, а допустимим вважається той доказ, який був отриманий у встановленому законом порядку і передбаченими способами, а також коли законодавець допускає його використання, тобто притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а вказано, що колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення.

Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Верховний Суд вказав, що суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення Правил дорожнього руху,та не доведено що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Крім того, враховано, що в Акті Огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначено, що правопорушник ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак Акт огляду на стан алкогольного сп`янінння з використаннням спеціальних технічних засобів, складений без дати його проведення, при Огляді не було вказано свідків, відсутні дані, коли саме і де (в якому місці) складений вищевказаний акт, що також свідчить про суттєві порушення, відтак виникає сумнів чи Акт взагалі складався при зупинці транспортного засобу правопорушника, тобто при його складанні порушено процедуру його оформлення, відтак такий Акт не може братися судом до уваги при прийнятті рішення у справі та є окремою підставою вважати проведення такого Огляду на стан алкогольного сп`яніння недійсним.

Крім того, відсутній факт відсторонення правопорушника ОСОБА_1 від керування транспортним засобом ( у разі виявлення такого факту), та відповідно за змістом частини 7 статті 266 КУпАП у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, що повинно також бути зафіксовано працівником поліції, однак даний факт також не підтверджується відео фіксацією та зазначено в Протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №752383 від 18.02.2024р. відсутні дані про відсторонення від керування транспортним засобом.

Пункт 1 розділу II цієї Інструкції (Оформлення протоколів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) передбачає, що Протокол про адміністративне правопорушення (додаток 1) складається відповідно до статті 254 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються:

-письмові пояснення свідків правопорушення у разі їх наявності;

-акт тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання та інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення, однак в матеріалах справи відсутній Акт тимчасового затримання транспортного засобу у разі здійснення його затримання, що також свідчить про порушення вимог Закону.

У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №204/8036/16-а вказано, що колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо невстановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності.

Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення.

Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Верховний Суд вказав, що суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме позивачем порушення Правил дорожнього руху,та не доведено що позивач є суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення.

Відповідно до вимог п.2 ст.278 КУпАП та п.24 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд під час підготовки справи до розгляду повинен виявити недоліки наданих матеріалів та протоколу, з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При вирішенні справи по суті судом враховуються всі додані до Протоколу про адміністративне правопорушення докази, які представлені в порядку захисту та надавши їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення, із врахування того, що для використання доказу при розгляді справи необхідно, щоб він був належним і допустимим, оскільки відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки всі розбіжності та сумніви тлумачаться на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності!

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Тобто адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 130 КУпАП, полягає (у спірному випадку) в керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмовою мене від проходження відповідно до встановленого порядку від огляду на стан алкогольного сп`яніння, отже, доказуванню підлягає: факт керування особою транспортним засобом; наявність обгрунтованих підстав вважати, що така особа перебуває у стані сп`яніння: факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та при цьому, для притягнення до відповідальності, передбаченої ст.130 КУпАП, необхідне підтвердження належними, допустимими і достатніми доказами всіх зазначених обставин у їх одночасній сукупності, однак у матеріалах справи відсутні допустимі докази, які безпосередньо вказують на винуватість ОСОБА_1 , а так як працівники поліції мали засоби для збору та фіксування доказів у справі, однак останні не являються такими, що отримані у встановленому законом порядку через ряд суттєвих розбіжностей та ряд порушень при їх складанні.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.І ст.9 КпАП: адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При розгляді даної справи прошу врахувати норми ч.3 ст.62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, також на припущеннях та сумніви щодо доведеності вини особи, які притягують до адміністративної відповідальності, і якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь даної особи.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом. При цьому, ЄСПЛ у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду ВС від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за, чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючої в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь та недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обгрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім того, судом взято до уваги, при матеріалах справи відсутні фактичні дані на спростування доводів правопорушника, а при складанні Протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не було долучено будь яких інших доказів вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що направлені до суду матеріали та їх аргументація є сумнівними, відповідно наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства та суперечить чинним нормативним актам, тобто має суб`єктивний характер та не відповідає вимогам щодо його допустимості та достатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Більш того, згідно з ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом, а оскільки матеріали справи справи не міститься жодного належного й допустимого доказу на підтвердження, поза розумним сумнівом, вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь правопорушника.

Відповідно до вимог ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, у відповідності до ст.130 КУпАП є підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею. При цьому, закон пов`язує перебування в стані алкогольного сп`яніння з керуванням особою транспортним засобом, що має бути доведеним. В даному випадку факт керування правопорушника у стані алкогольного сп`яніння доведено не було, тому суд не може погодитися з висновками інспектора поліції про наявність в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, за якою до відповідальності можуть бути притягнуті лише водії транспортних засобів.

Зважаючи на викладене, оцінивши надані особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, аргументи на підтвердження відсутності складу адміністративного праавопорушення, дослідивши усі наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про недоведеність у даному випадку вини у вчиненні адміністративного правопорушення за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.130, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.130 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя