Провадження № 33/4808/1003/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Андрусів Л. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Горина В.М.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Горина В.М. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

в с т а н о в и в:

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 серпня 2024 року о 20 год. 45 хв. по вул. Гетьмана Мазепи, 173 в м. Івано-Франківськ, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці за допомогою газоаналізатора Alkotest № 7510, що підтверджується тестом № 773 від 18.08.2024 року, результат огляду позитивний та становить 1,68% проміле. Водій з результатом згідний, чим порушив п.п. 2.9 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат Горин В.М. просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду від 10.10.2024 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.

Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. На його думку в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 у зв`язку з чим огляд особи для визначення стану алкогольного сп`яніння через порушення процедури його проведення необхідно визнати недійсним. Вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_2 в судовому засідання є суперечливими, оскільки останній безпідставно вказав, що ОСОБА_1 причетний до дорожньо-транспортної пригоди, якої в дійсності не було.

Стверджує, що протокол про адміністративне6 правопорушення не містить відомостей про технічний засіб за допомогою якого здійснено відеозапис, а тому останній не може бути визнаний належним та допустимим доказом.

Вважає, що вказані порушення працівниками поліції щодо виявлення, встановлення нетверезого водія та подальшої процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, є істотними порушеннями закону.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлялись про розгляд апеляційної скарги.

Зі змісту доводів захисника адвоката Горина В.М. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд враховує, що особа, яка притягається до відповідальності самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційному порядку оскаржується рішення, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення його становища у зв`язку з чим участь особи, яка притягається до відповідальності в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Горин В.М. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Горин В.М. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №712021 від 18.08.2024 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачуєтться в тому, що 18.08.2024 о 21 год. 26 хв. у м. Івано-Франківськ, по вул. Гетьмана Мазепи, 172, керував т/з Benz д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510, що підтверджується тестом №773 від 18.08.2024. результат огляду позитивний та становить 1,68% проміле. Водій з результатом згоден. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 заперечує факт керування ним транспортним засобом.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протокол складений уповноваженою особою інспектором взводу №2 БУПП в Івано-Франківській обл. ДПП, лейтенантом поліції Воробйовим М.В. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особисто ОСОБА_1 , що стверджено власноручним підписом останнього.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що особа згідно ст.63 Конституції відмовляється.

Додатково в протоколі зазначено про те, що у водія було вилучене посвідчення водія НОМЕР_2 , натомість виданий тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ТА НОМЕР_3 .

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить достатні дані про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується його власноручним підписом.

Зі змісту апеляційної скарги та доводів захисника адвоката Горина В.М. вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує факт перебування у стані сп`яніння та повністю визнає результати огляду на стан сп`яніння, однак стверджує, що не керував транспортним засобом у стані сп`яніння.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 18.08.2024 р. близько 20 год. 45 хв., вона зі своєю мамою ОСОБА_4 сиділи на лавочці навпроти входу АТБ, сидячи там вона побачила, як за декілька метрів від них зупинилися два автомобілі, а саме бус сірого кольору та легковий автомобіль синього кольору на номерний знак уваги не звернула. Далі вона побачила як водій синього легковика підійшов до буса, після чого водій буса почав різко рух вперед ледь не збивши водія легковика. Водій буса розпочавши рух вперед, на її думку поводив себе неадекватно, петляючи по проїзній частині, після чого водій легковика сів в автомобіль та почав рух вслід за бусом сірого кольору. Після цього вона вирішила прослідкувати за машинами. Надалі вона побачила як легковик синього кольору зупинився, а сірий був ріко почав рух назад, допустивши зіткнення із легковиком синього кольору, після чого вона побачила як вийшов водій із сірого буса. Водій одягнутий балі футболка та сірі шорти з лисиною на голові, який перебував на її думку в стані алкогольного сп`яніння. Пасажирка сірого буса намагалася посадити водія на пасажирське місце та почала з водієм та пасажирами легковика синього кольору. Може зазначити, що легковик синього кольору має наявні номерні знаки НОМЕР_4 , бус сірого кольору має номерні знаки НОМЕР_1 . Номерні знаки може вказати,оскільки знаходиться на місці події до приїзду працівників поліції та під час оформлення пригоди. Пояснення написані нею власноручно (а.с. 3).

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 18.08.2024 р. близько 20 год. 45 хв., вона зі своєю дочкою ОСОБА_3 сиділи на лавочці навпроти входу в магазин АТБ по вул. Мазепи в м. Івано-Франківськ. Повз них проїхав автомобіль сірого кольору бус Мінівен., який під час їзди манервував від бордюра до бордюра. Слід за ним їхав інший автомобіль легковий, проїхавши певну відстань, вказані транспортні засоби зупинилися, із автомобіля сірого кольору бус міні вен вийшов водій одягнений в білу футболку, сірі шорти, лисиий верх голови, на її погляд у нього були ознаки сп`яніння. Пояснення написані нею власноручно (а.с. 4).

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 18.08.2024 р. близько 20 год. 35 хв., автомобіль НОМЕР_1 на вул. Сорохтея почав створювати аварійну ситуацію, а саме почав підрізати автомобіль НОМЕР_4 , після цього водій НОМЕР_1 почав тікати з місця створення ДТП, після чого водій НОМЕР_1 продовжував рухатися в своєму напрямку по зустрічній полосі. Коли водій НОМЕР_1 зупинився, він підійшов до нього задати питання щодо їзди останнього, у відповідь він почув образи в свою сторону. Він намагався зупинити транспортний засіб, проте водій почав рухатися на нього. Після чого він сів за кермо свого автомобіля НОМЕР_4 і проїхав до авто НОМЕР_1 не побачивши перешкоди позаду здав назад і вдарив авто НОМЕР_4 . Водій НОМЕР_5 після ДТП почав проявляти агресію у його сторону, а саме дістав лома і почав погрожувати зі словами «викликай, мені і так нічого е буде». Подія відбулася приблизно 20:45 год. 18.08.2024 року (а.с. 5).

В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що 18 серпня 2024 року їхав по вулиці Сорохтея в м. Івано-Франківськ, позаду транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», не пам`ятає о котрій саме годині, останній почав його підрізати, створювати аварійну ситуацію, він сигналив, включав фари, для того, щоб той зупинився. Після цього, він продовжив їхати за ним, щоб вияснити для чого інший водій так себе поводив. У той час, коли автомобіль марки «Mercedes-Benz» зупинився вперше, він вийшов і запитав іншого водія що він робить, на що останній відповів: «а що таке?». Почув від нього сильний запах алкоголю. Потім ОСОБА_1 заїхав у свій заїзд до двору, а він їхав за ним, оскільки попередньо викликали поліцію, так як, була підозра, що він в стані алкогольного сп`яніння. Повна зупинка автомобіля марки «Mercedes-Benz» була о 20 год. 48 хв. На місці зупинки почався конфлікт. Поліція приїхала до півгодини часу. ОСОБА_1 від автомобіля не відлучався протягом цього періоду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про наявність певних суперечностей в поясненнях свідка ОСОБА_2 та посилання на постанову Івано-Франківського міського суду від 18.09.2024 року, якою за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення було закрито провадження стосовно ОСОБА_1 за звинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи не впливають на правильність висновків суду про доведеність вини у вчиненні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Зокрема, зі змісту пояснень свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які повністю узгоджуються із даними відеозапису, який долучено до матеріалів провадження, вбачається, що суд першої інстанції прийшов до правильного обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та на виконання вимог працівника поліції пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

Апеляційний суд приймає до уваги, що факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер. Преюдиційність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ.

Разом з тим, зі змісту мотивувальної частини постанови Івано-Франківського міського суду від 18.09.2024 року вбачається, що справу за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із недоведеністю вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, якою було заподіяно шкоду транспортним засобам.

Таким чином, вищевказане судове рішення не встановлює обставини, які мають преюдиціальне значення для розгляду провадження за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Згідно даних направлення в КНП «ПОК ЦПЗ ІФ ОР» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 18.08.2024 року о 21 год. 11 хв., у результаті огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук. Огляд проводився за допомогою Драгер Алкотест 7510. Результат огляду реакція позитивна, 1,68% проміле (а.с. 6)

Згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, тремтіння пальців рук за допомогою приладу «Драгер Алкотест 7510», результати огляду на стан сп`яніння 1,68 проміле. (а.с. 7).

Відповідно до роздруківки приладу «Алкотест Драгер 7510», огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений 18.08.2024 о 21:09 год. за допомогою приладу «Алкотест Драгер 7510», прилад № ARLM-0283, принтер № ARLK-0067, дата останнього градуювання 09.07.2024 р., тест №773, результат 1,68 проміле. Роздруківка приладу «Алкофор 507" підписана поліцейським та особою, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 7а).

Також до матеріалів справи долучена копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №711706 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.(а.с.2).

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 8).

Відеозаписом зафіксовано, як працівники поліції приїжджають за викликом та спілкуються з учасниками та свідками ДТП. Далі працівники поліції просять надати документи ОСОБА_1 , оскільки він є учасником дорожньо-транспортної пригоди. Спочатку ОСОБА_1 відмовився надати документи, оскільки стверджував, що він не був за кермом транспортного засобу. Після водій надав посвідчення водія та свідоцтво на транспортний засіб. Від надання пояснень водій відмовився. Під час спілкування із водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Алкотест Драгер», останній погодився. Працівники поліції роз`яснили водію, що у нього є право пройти огляд у медичному закладі не залежно від отриманого результату на місці зупинки. Після перевірки на герметичність упакування мундштука, водій пройшов тест, результат 1,68%. ОСОБА_1 погодився із результатом тесту. Водія повідомили, що відносно нього будуть складені адміністративні матеріали за ч.1 ст. 130 КУпАП, далі роз`яснили права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Далі відеозаписом зафіксовано момент складання адміністративних матеріалів за ст.124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Після цього водія ОСОБА_1 ознайомили із складеними відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, повторно роз`яснили права, передбачені законодавством України, повідомили, що розгляд справи відбудеться в Івано-Франківському міському суді. Згідно ст. 63 Конституції України водій від надання пояснень відмовився. Водій розписався за ознайомлення та отримання копії протоколу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищевказаного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 заперечував факт керування транспортним засобом, проте саме як водій транспортного засобу погодився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.

Зі змісту відеозапису вбачається, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом, носило голослівний характер та явно не відповідало фактичним обставинам, які були зафіксовані відеозаписом.

Дані відеозапису повністю узгоджуються із даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7) та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 6).

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи стосовно того, що ОСОБА_1 не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не керував транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи повністю спростовуються сукупністю доказів, які досліджені судом першої інстанції та наведені в мотивувальній частині судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши доводи апелянта та відеоматеріали, що містяться на оптичних дисках, встановив, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_5 , виявивши в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, діяли відповідно до приписів законодавства України, в межах своєї компетенції та виконуючи свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», а відтак обґрунтовано, на законних підставах запропонували водію пройти огляд щодо визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній добровільно погодився, пройшов такий огляд за допомогою спеціального технічного засобу та не заперечував правильність отриманого позитивного результату.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Вищевказані відеозаписи у сукупності з іншими доказами по справі повністю доводять факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд вважає, що сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

При накладенні стягнення судом першої інстанції враховано характер вчиненого та його суспільну небезпеку, особу правопорушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.

З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Горина В.М. залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв