Доповідач: Борсук П. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Борсук П. П., з участю секретаря судового засідання Таровської А. А., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Хитрика Руслана Івановича, особи, яка склала протокол ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи-підприємця, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 21 вересня 2023 року о 04 год. 19 хв. у м. Луцьку на вул. Рівненська, 109, керував автомобілем Volkswagen Arteon, НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Такі дії кваліфіковані поліцейським, як порушення п. 2.5 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Хитрик Р. І. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржена постанова є передчасною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Насамперед, на переконання апелянта, матеріали справи не містять будь-яких доказів, порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що могло б бути підставою для зупинки його транспортного засобу працівниками поліції. Отже, на переконання захисника, у працівників поліції були відсутні будь-які правові підстави вимагати від ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Також судом першої інстанції поза увагою залишено той факт, що ОСОБА_1 не дав працівникам поліції відповіді на запитання щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, тобто не зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження вказаних оглядів.

Крім того, апелянт звертає увагу, що наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння є фіктивним, оскільки на місці зупинки вказане направлення не складалося. Відеозапис не містить відомостей, що працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 процесуальні права, передбачені ст. 263 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

З урахуванням наведеного, апелянт просить оскаржену постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутність події адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, з підстав наведених у ній, пояснення особи, яка склала протокол про адмінінстративне правопорушення, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованих висновків про його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з диспозиції ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само і відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тому відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є самостійною ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виразилось у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджується матеріалами справи, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення; актом огляду з відміткою про відмову від його проходження; направленням на огляд з відміткою про відмову від його проходження; довідкою УПП у Волинській області про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія; рапортом поліцейського; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Наведеними вище доказами підтверджується, що ОСОБА_1 відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що і стало підставою для складання поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення першого до адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, аналіз досліджених доказів у їх сукупності дає підстави суду зробити висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а викладені захисником в апеляційній скарзі доводи жодним чином не спростовують їх.

Так як встановлено матеріалами справи і не заперечується ОСОБА_1 та його захисником, перший керував транспортним засобом Volkswagen Arteon, НОМЕР_1 у час і в місці зазначеному в протоколі про адміністративне правопорушення.

У своїй апеляційній скарзі захисник посилається на те, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було незаконно зупинено, однак апеляційний суд зауважує, що, згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», під час воєнного стану запроваджуються та здійснюються в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема комендантська година (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень).

Згідно ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про національну поліцію», під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Стаття 24 вказаного закону передбачає додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Таким чином, підстав вважати зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 під час дії комендантської години в період воєнного стану неправомірною у апеляційного суду немає.

Не знайшли свого підтвердження твердження захисника, що ОСОБА_1 не відповідав на запитання працівників поліції щодо проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто не відмовився проходити вказаний огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу та у медичному закладі.

Відсутність на відеозаписі відповіді «відмовляюся», на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Як вбачається з відеозапису поведінка останнього, його діалог з працівниками поліції, визнання вживання алкоголю напередодні увечері та прохання обійтися без складання протоколу стосовно нього у своїй сукупності працівниками поліції правильно оцінено як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, на запитання працівника поліції про необхідність пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відповів «напевно ні», а надалі останньому було повідомлено, що за відмову від проходження вказаного огляду на місці зупинки чи в медичному закладі, передбачено відповідальність за ст. 130 КУпАП, що останній не заперечив.

Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 прослідував на прохання поліцейського до службового автомобіля для документування адміністративного правопорушення, де надавав усні пояснення, вказував анкетні дані та не заперечував стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього.

Отже, долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, оскільки ним зафіксовані реальні дані, які не носять суб`єктивного характеру та дозволяють відновити послідовність подій, що дійсно відбулися, не можуть бути спростовані та мають істотне значення для розгляду справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні зауваження від ОСОБА_1 щодо допущення порушень працівниками поліції вимог КУпАП під час складання даного протоколу, крім того останній протокол підписав, його копію отримав. Матеріали справи не містять будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стосовно не роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, під час документування правопорушення ОСОБА_1 був присутнім у службовому автомобілі, тому посилання апелянта на зазначені вище обставини, складання протоколу та доданих до нього документів за відсутності ОСОБА_1 є безпідставними.

Крім того, поведінка ОСОБА_1 , зафіксована відеозаписом вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення, повністю усвідомлював вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився та свідомо відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Разом з тим, в матеріалах справи наявне власноруч написане зобов`язання ОСОБА_1 про не керування ним транспортним засобом 21.09.2023 до повного витвереження.

Твердження захисника про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими, так як всі докази судом першої інстанції досліджувалися, апеляційним судом перевірялися, і в сукупності, такі докази доповнюють один одного та підтверджують зміст протоколу про адміністративне правопорушення.

Незгода сторони захисту з оцінкою місцевим судом доказів у даній справі не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку, не встановлено.

Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294, 295 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Хитрика Руслана Івановичав інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 грудня 2023 року- без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію рішення у справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої його винесено.

Суддя Волинського апеляційного суду П. П. Борсук