Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

9 грудня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Тютюн Т.М. за участю ОСОБА_1 - особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника Плахотнюка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кабул, Афганістан, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року,

у с т а н о в и в :

Постановою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2024 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Як встановив суд, ОСОБА_1 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023 і притягнутий до адміністративної відповідальності постановою серії ЕАТ № 7949232 від 16.10.2023 за ч.4 ст.126 КУпАП, повторно протягом року 1 червня 2024 року о 17 годині 30 хвилин на вул. Братиславській в м. Києві керував автомобілем "Volvo XC90" д/н НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.2.1 "а" Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на практику Європейського суду з прав людини в контексті критерію доказування "поза розумним сумнівом", зазначає про невідповідність доказів у справі цьому критерію. Так, протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, і викладені в ньому обставини повинні бути доведені іншими доказами.

Наголошує, що в судовому засіданні він вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що не був обізнаний про постанову Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023, якою на нього накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Дійсно, раніше він був позбавлений цього права за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, однак з того часу вже минув 1 рік. В день, коли він керував транспортним засобом, виконував завдання командира військової частини. При цьому посилання в постанові на те, що на підтвердження своїх доводів будь-яких доказів він не надав, не узгоджуються з принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст.62 Конституції України, а висновки про обізнаність з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023 у зв`язку із складанням працівником поліції постанови серії ЕАТ № 7949232 від 16.10.2023 за ч.4 ст.126 КУпАП, вважає, що не заслуговує на увагу, оскільки вона не містить даних про текст і зміст судового рішення. До того ж, суд не дав оцінку його поясненням про проходження військової служби і виконання наказу командира.

Крім того, у справі відсутні дані про підстави зупинення працівниками поліції транспортного засобу, вичерпний перелік яких визначений ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію". Так, не було зафіксовано порушення ним Правил дорожнього руху, що б давало законні підстави для зупинення транспортного засобу, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені ними процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами його вини, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 і захисника Плахотнюка О.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, врахувавши, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення правопорушення і керував транспортним засобом, оскільки є військовослужбовцем і виконував наказ командира, дослідивши нові докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до таких висновків.

Факт повторного протягом року керування ОСОБА_1 , який був позбавлений права керування транспортними засобами судом, автомобілем "Volvo XC90" д/н НОМЕР_2 за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин доведений наявними в справі доказами.

Такими доказами є дані, які містяться в:

- протоколі про адміністративне правопорушення, в якому детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено раніше;

- довідці інспектора відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у місті Києві ДПП, згідно з якою постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.125 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років і 16.10.2023 працівниками поліції за невиконання вимог п.2.1 "а" Правил дорожнього руху винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7949232 за ч.4 ст.126 КУпАП;

- постанові серії ЕАТ № 7949232 від 16.10.2023, в якій є посилання на позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами за рішенням Деснянського районного суду м. Києва;

- постанові судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023.

Оскільки вказані докази узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.

Відсутність відомостей про причину зупинення поліцейським транспортного засобу не має значення для правильного вирішення справи, оскільки згідно з ст.280 КУпАП вказана обставина не є такою, що підлягає з`ясуванню у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

Стосовно доводів, що за відсутності факту порушення водієм Правил дорожнього руху, які б давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення слугувала та обставина, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи на це права, що не має ніякого відношення до підстав для зупинення транспортного засобу, визначених ст.35 Закону України "Про Національну поліцію".

Рішення Верховного Суду, про яке йдеться в апеляційній скарзі, є судовими рішеннями в іншій справі, а не джерелом права, і не містить жодних висновків про застосування норм права.

Разом з тим, твердження про необізнаність з постановою Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2023 заслуговують на увагу, оскільки зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що ОСОБА_1 не брав участь у розгляді справи. Зазначення в постанові судді, що ОСОБА_1 не надав докази на підтвердження цієї обставини недоречні, оскільки згідно зі ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, і згідно з ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення. А тому саме працівник поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення зобов`язаний був надати докази обізнаності ОСОБА_1 з цим рішенням. До того ж, у постанові серії ЕАТ № 7949232 від 16.10.2023, яка містить дані про позбавлення права керувати транспортними засобами, невірно вказані реквізити цього судового рішення.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють адміністративну відповідальність за адміністративне правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

З долучених у суді апеляційної інстанції документів вбачається, що ОСОБА_1 з 13.07.2022 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, мобілізувався у добровільному порядку. До 2022 року як колишній громадянин Афганістану, а нині громадянин України, користувався посвідченням водія Демократичної Республіки Афганістан, яке разом з його особистими речами згоріло внаслідок ураження бази військовослужбовців, а сам ОСОБА_1 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Ефективність і виконання поставлених на службі завдань залежить у значній мірі від наявності посвідчення водія та практичного досвіду керування автомобілем. У зв`язку з неможливістю відновлення посвідчення водія через відсутність дипломатичних відносин з Афганістаном командуванням військової частини було прийнято рішення про направлення ОСОБА_1 на курси водіїв, які він успішно пройшов і отримав свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки у ТОВ "Автошкола АВТОПРО". Проте не може здати іспити і отримати посвідчення водія за наявності судового рішення про позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Враховуючи ці обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що ОСОБА_1 діяв в умовах крайньої необхідності. Дійсно, він вчинив дії, за які законом передбачена адміністративна відповідальність. Разом з тим, цими діями нікому шкоди завдано не було, і ОСОБА_1 виконував завдання командування військової частини під час воєнного стану внаслідок повномасштабної збройної агресії Російської Федерації. А тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Оскільки суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги, вона підлягає частковому задоволенню, постанова судді про накладення адміністративного стягнення, виходячи з положень ст.284 КУпАП, - скасуванню із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.18, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 /двох тисяч чотирьохсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 /сорок тисяч вісімсот/ гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 /п`ять/ років за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду Т.М. Тютюн