Провадження №33/812/158/24 Категорія: ст. 130 ч. 1 КУпАП
Головуюча у першій інстанції Зубар Н. Б.
Доповідачка апеляційного суду ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Ковальського Є. В.

захисника Вишневського А. А.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Вишневського А. А. на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року, ухвалену стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адмінправопорушення, 3 січня 2024 року об 00 годині 16 хвилині у місті Вознесенську по вулиці Котляревського водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння: різкий запах з ротової порожнини, невнятна мова. Водій погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, за наслідками якого результат тесту склав 2,30 проміле. Такі дії ОСОБА_2 є порушенням пункту 2.9а ПДР України та кваліфіковані за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_2 адвокат Вишневський А. А. подав клопотання про поновлення строку на оскарження та апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Апелянт вважає, що постанова є необґрунтованою та не відповідає вимогам закону. Зазначає про те, що у справі немає доказів керування ОСОБА_2 автомобілем. У справі міститься відеозапис, де ОСОБА_2 лише сидить на водійському сидінні, але автомобіль під його керуванням не рухається. Як пояснював ОСОБА_2 , він був викликаний на місце події своїми знайомими, так як його автомобіль перестав рухатися, та в цей час до нього підійшли працівники поліції. ОСОБА_2 їм пояснював, що не керував автомобілем та не повинен був проходити огляд на стан сп`яніння. Якщо були б допитані в якості свідків ті особи, що зафіксовані на відео, то вони б підтвердили пояснення ОСОБА_2 .. Не має місця роз`яснення прав ОСОБА_2 , зокрема права на отримання правової допомоги.

На жаль, допущені порушення призвели до безпідставного притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Справа розглянута у присутності захисника Вишневського А. А. за відсутністю ОСОБА_2 , який за повідомленням захисника обізнаний про час та дату розгляду справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, у їх межах, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 , а також вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доведення тих чи інших обставин здійснюється на підставі статті 251 КУпАП за допомогою усіх наявних доказів, що містяться у справі та є будь-якими фактичними даними, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сам розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється відповідним органом, зокрема судом, виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення, наслідком чого є ухвалення постанови у відповідності до положень статті 283 КУпАП, у якій повинен міститися опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Тому відповідно до положень статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Тому суддя першої інстанції, як на доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, чек алкотестера, акт огляду та направлення на медичний огляд, відеофіксацію самої події, згідно яких ОСОБА_2 за наявністю ознак алкогольного сп`яніння та за своєю згодою пройшов огляд на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, яким встановлено результат в 2,30 проміле. При оголошенні результатів огляду на стан сп`яніння ОСОБА_2 своєї незгоди не висловив, ґрунтуючись на тому, що не керував транспортним засобом, та не висловив побажання пройти подальший огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, внаслідок чого його дії кваліфіковані як керування водієм транспортним засобом у стані сп`яніння, чим за складеним адміністративним протоколом ОСОБА_2 порушено положення пункту 2.9а ПДР України.

За змістом пункту 2.9а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під час перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тому на вимогу працівника поліції водій у відповідності до пункту 2.5 ПДР України повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

За положеннями статті 266 КУпАП та пунктів 1.3, 1.6, 1.7 розділу І, положень розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735), огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, з фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, та у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду за допомогою технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові (пункт 7 розділу ІІ Інструкції).

Направлення водія для проведення огляду на стан алкогольного чи іншого виду сп`яніння у медичному закладі видається поліцейським, у випадку незгоди водія з результатами показників Драгеру при огляді, що проведений поліцейськими на місці зупинки та/або бажанні пройти такий огляд у медичному закладі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, чеку з проведення тесту, акту огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд водія, відеозапису з нагрудної камери поліцейського, водій ОСОБА_2 у ніч проведення огляду 3 січня 2024 року знаходився у належному йому автомобілю з іншими особами, який зупинив на вулиці, що примикає до головної дороги (а.с.1-5).

При візуальному огляді у поліцейських склалися обґрунтовані сумніви у тверезості водія ОСОБА_2 , та той після тривалої словесної суперечки з поліцейськими бажав отримати будь-який штраф за порушення інших Правил дорожнього руху України, але після погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля, за наслідками проведення якого показники алкотестера склали 2,30 проміле (а.с.1-5).

Твердження адвоката щодо порушення прав ОСОБА_2 , у зв`язку з не роз`ясненням йому поліцейськими прав в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення та права на отримання правової допомоги при проходженні огляду на стан сп`яніння, не є слушними, так як на відеозаписі декілька разів зафіксовано, як роз`яснення поліцейськими процедури та порядку проходження огляду та наслідки його проведення або відмови від його проведення та права особи, до якої поліцейськими висуваються таки вимоги (на запису 3 січня 2024 року о 00.24 хвилині, 00.30 хвилині та 00.36 хвилині, 00.39 хвилині, 00.55-00.56 хвилині). При тому ОСОБА_2 отримана належна правова допомога при розгляді справи про адміністративне правопорушення по суті, внаслідок чого порушення прав особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, не встановлено.

Крім наведеного, не погоджуючись з притягненням до адміністративної відповідальності, захисник вказує на відсутність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю відеозапису стосовно безпосереднього керування ним транспортним засобом.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 1.10 розділу І ПДР України визначається, що водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка

За відеозаписом, який здійснено на відеореєстратор патрульного автомобіля та розміщений у двох послідовних файлах, вбачається, що патрульний автомобіль рухається по дорозі у місті Вознесенську та наближається до перетину з другорядною дорогою, де відсутні транспортні засоби. Під час подальшого наближення до примикання другорядної дороги (на запису о 00.17.05) вбачається, що зліва по ходу руху патрульного автомобіля наближається світло фар іншого транспортного засобу, який о 00.17.17 виїхав за межі примикання доріг та зупинився. Цим транспортним засобом виявився автомобіль «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 , де на місці водія знаходився ОСОБА_2 .. Під час розмови поліцейського з водієм ОСОБА_2 також зафіксований рух його автомобіля о 00.17.42, який свідчить про те, що водій зняв ногу з гальма і авто почало рухатися (а.с.7).

В подальшому на відеозапису з відеореєстратора патрульного автомобіля зафіксовано вихід водія з транспортного засобу та його знайомого з місця переднього пасажиру з виносом останнім багато ручної габаритної поклажі, яку пасажир поставив на дорогу (а.с.7).

На наступному файлі відеозапису, який вже зроблено на нагрудну камеру поліцейського о 00.21 хвилину зафіксовано пояснення водія ОСОБА_2 , що він везе своїх знайомих додому. А пасажир, який є знайомим водія, надає аналогічні пояснення поліцейському, що він не зміг викликати таксі додому, тому їх повіз товариш (а.с.7).

Ці пояснення ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу, узгоджуються з подальшим наданням ним пояснень поліцейському аж до 00.26 хвилині, де він просить притягнути його до відповідальності за інші порушення ПДР України, так як працює водієм-дальнобійником та просить не застосовувати до нього проходження огляду на стан сп`яніння. Але отримав відмову поліцейського, надає пояснення іншого змісту «я не водій, я не був за кермом». Таким чином демонструє поведінку всупереч дії принципу «заборони суперечливої поведінки».

Тобто усі пояснення ОСОБА_2 , надані поліцейському, починаючи у відеозапису з 00.26 хвилині, та пояснення, які викладені його захисником у змісті апеляційної скарги з продовженням розвитку цієї історії за своїм розумінням, не можуть бути враховані судом на підтвердження позиції захисника про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, за відсутністю факту керування автомобілем. Тому що така позиція суперечить, як початку фіксації руху автомобіля за допомогою відеореєстратора патрульного автомобіля, так і первісним поясненням водія та його пасажира, після зупинки транспортного засобу поліцейськими. Саме бажання адвоката для посилення наданої ним в апеляційній скарзі позиції допитати знайомих ОСОБА_2 у якості свідків не відповідає положенням статті 272 КУпАП, оскільки усі обставини, які підлягають встановленню у даній справі, встановлено судом першої інстанції за допомогою відеозапису у відповідності до статті 266 КУпАП, який на переконання адвоката є належним джерелом, що засвідчує відсутність факту керування ОСОБА_2 автомобілем. Внаслідок цього пояснення інших осіб стосовно мотивів відсутності такого факту у справі не можуть бути доказами на противагу факту фіксації самої події за допомогою відеозапису.

Тому, враховуючи принцип «заборони суперечливої поведінки», який вимагає від особи діяти добросовісно, суддя першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно врахував, що у відповідності до статті 251 КУпАП працівниками поліції надана уся сукупність доказів, які свідчать про те, що автомобіль, який належить ОСОБА_2 рухався під його керуванням, яке особа здійснювала у стані алкогольного сп`яніння.

Сам протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, та щодо місця та суті адміністративного правопорушення повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозапису, здійсненому працівниками поліції на спеціальний технічний засіб, чек-тесті, акту огляду та направленні на огляд.

Факт керування, окрім відеозапису, додатково підтверджений постановою про накладення на ОСОБА_2 адміністративних стягнень, передбачених статтями 121, 1213 , 122, 126 КУпАП, як особи, яка керувала 3 січня 2024 року автомобілем ВАЗ 2108 (а.с.6).

З урахуванням наведеного, встановлено, що ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.9а Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а висновки судді першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які знаходяться в матеріалах справи, та спростовують доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі.

Тому прийняте суддею рішення є законним та не підлягає скасуванню, про що просить апелянт.

Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_2 з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, а вид стягнення та розмір штрафу визначений відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Клопотання захисника про порядок виконання постанови судді може бути вирішено лише в порядку статті 304 КУпАП виключно тим органом, який прийняв рішення у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 адвоката Вишневського А. А. залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 січня 2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова