П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1962/23

Провадження №3/943/42/2024

21 березня 2024 року

Суддя Буського районного суду Львівської області Шендрікова Г.О. розглянувши адміністративну справу, яка надійшла від ВП №2 Золочівського Р ВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, українця, пенсіонера, проживаючого АДРЕСА_1 , пільг не має, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

за ч. 1 ст.130 КУпАП,-

встановив :

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_2 15.10.2023 року о 10 год. 00 хв. в с. Яблунівка по вул. Шевченка, 60 Золочівського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Honda Dio» д.н.з. б/н, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук), чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні адвокат Коченаш Ю.К., яка діє в інтересах ОСОБА_2 заявила клопотання, в якому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказує на те, що 15.10.2023 року ОСОБА_2 рухаючись на скутері HONDA DIO в с. Яблунівка, при цьому дотримуючись Правил дорожнього руху безпідставно був зупинений інспектором поліції ОСОБА_3 . Інспектор поліції не повідомивши про причину зупинки ТЗ, просив надати посвідчення водія відповідної категорії. ОСОБА_2 повідомив, що при ньому відсутні документи, оскільки він їде до лісу і тому документи з собою не взяв, щоб їх не загубити. Після розмови з поліцейським останній повідомив, що у нього є підозри вважати, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та запропонував пройти йому огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ, або проїхати в медичний заклад. ОСОБА_2 повідомив, що алкоголю взагалі не вживає, оскільки є особою з інвалідністю третьої групи та приймає ліки, просив надати пояснення з яких причин він зобов`язаний проходити огляд. Однак інспектор поліції нічого не вказавши все таки наполягав на проходженні останнім огляду на стан сп`яніння, або на відмові від його проходження. Звернула увагу, що ОСОБА_2 також зазначив у своїх поясненнях в протоколі про адміністративне правопорушення, що алкоголю взагалі не вживає оскільки приймає ліки. Всупереч наданих ОСОБА_2 пояснень, працівник поліції все ж таки наполягав на проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_2 погодився пройти огляд в медичному закладі. Вказане підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом, який мав бути безперервним. Однак після згоди ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, інспектор поліції зупинив відео фіксування адміністративного правопорушення. Після зупинення відео, інспектор повідомив особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі займе багато часу, і тому йому краще відмовитися від проходження огляду. З наступного відео вбачається, що ОСОБА_2 вже відмовляється від проходження огляду, що стало наслідком складення незаконного протоколу про адміністративне правопорушення. Дії інспектора поліції стали наслідком складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відмовою ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_2 під час руху на скутері Правил дорожнього руху не порушував, що свідчить про незаконну зупинку його транспортного засобу, а отже і усі послідуючі дії працівників поліції є не правомірними. Після зупинки ТЗ, інспектором поліції безпідставно було звинувачено в тому, що ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. У протоколі зазначено, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння такі, як запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. Однак, як вбачається, зазначені поліцейським ознаки алкогольного сп`яніння нічим не підтверджуються, з відеозапису вбачається, що координація рухів у ОСОБА_2 не порушена, а отже дане звинувачення є безпідставним, а пропозиція поліцейського пройти огляд незаконна. Також, на вказаних відеозаписах відсутня інформація щодо складання поліцейським направлення на огляд водія у заклад охорони здоров`я Буську ЦРЛ та в подальшому фіксування такої відмови. Під час спілкування з ОСОБА_2 інспектор даного направлення не складав, і ОСОБА_2 у заклад охорони здоров`я не доставляв, що ставить під сумнів належність і достовірність даного доказу. Разом з цим, всупереч вимогам ст. 266 КУпАП поліцейський не відсторонив ОСОБА_2 від керування транспортним засобом, тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки його на спеціальний майданчик не відбулося. Звертає увагу, що в разі встановлення поліцейським підозри, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у поліцейського виникає імперативний обов`язок відсторонити вказаного водія від керування транспортним засобом, чого, як вбачається, не відбулося, у зв`язку із чим можливо ставити під сумнів саму «підозру у сп`янінні». Вважає, що матеріалами справи не підтверджено належними і допустимими доказами факт керування ОСОБА_4 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому на думку захисту справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Разом з тим, оцінивши надані суду докази в сукупності з точки зору їх належності, допустимості та об`єктивності, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 необхідно закрити, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по-третє відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі ст. 252 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 №1026, включення портативного відео реєстратора (який закріплюється на форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) поліцейських під час здійснення повноважень) відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

З огляду на викладене, матеріали справи не дають підстави дійти висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки надані докази є суперечливими, медичні результати відсутні.

Оцінивши в сукупності усі докази, наявні у матеріалах справи, вважаю, що факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не підтверджений належними і допустимими доказами при розгляді справи про адміністративне правопорушення в суді, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 36, 247, 280, 283, 284 КпАП України, суддя

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Суддя Г. О. Шендрікова