Провадження № 33/4808/576/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року,-

в с т а н о в и в :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення сплачених штрафу та судового збору.

Своє рішення суд мотивував тим, що заяву ОСОБА_2 неможливо задоволити, оскільки рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 прийняте Івано-Франківським апеляційним судом.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року, прийняти нову постанову, якою задоволити його заяву та повернути помилково сплачені суми штрафу в розмірі 17000,00 грн. і судового збору в розмірі 536,80 грн.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд провадження та подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити його апеляційну скаргу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії )

Апеляційний суд, приймаючи до уваги особливості даного провадження та враховуючи, що в апеляційному порядку оскаржується постанова суду, якою відмовлено у поверненні сплачених штрафу та судового збору, вважає, що за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову судді необхідно скасувати та прийняти нову постанову.

Так, зі змісту мотивувальної частини судового рішення вбачається, що суд першої інстанції вважав, що питання щодо повернення сплачених штрафу та судового збору виходить за межі його компетенції, оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.03.2024 року скасовано постанову Івано-Франківського суду від 14.11.2023 року відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до ст.305 КУпАП, контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення здійснюється органом (посадовою особою), який виніс постанову, та іншими органами державної влади в порядку, встановленому законом.

Разом з тим, зі змісту доводів ОСОБА_1 вбачається, що штраф та судовий збір були сплачені ним на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 14.11.2023 року, яким його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп.

За таких обставин, саме суд першої інстанції повинен був перевірити обґрунтованість доводів та встановити обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_1 , виконуючи відповідне рішення суду першої інстанції, дійсно сплатив штраф та судовий збір і вирішити питання про їх повернення.

Разом з тим, суд першої інстанції ухилився від виконання своїх повноважень та безпідставно вважав, що питання щодо повернення сплачених штрафу та судового збору повинно бути вирішено судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування у зв`язку з його явною невідповідністю вимогам закону та неправильністю.

Перевіряючи доводи ОСОБА_1 про повернення сплачених штрафу та судового збору, апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність сплаченого штрафу та судового збору покладається на особу, яка стверджує, що дійсно вчинила відповідні оплати в межах цього провадження.

Так, на підтвердження сплаченого штрафу в сумі 17000 грн. та судового збору в сумі 537 грн, ОСОБА_1 надав власноручно завірені ним самим копії квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Райффайзен Банк» від 23.11.2023 року № N1BHM3559M та до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Райффайзен Банк» від 23.11.2023 року № N1BHM3479M.

Разом з тим, твердження ОСОБА_1 про те, що завірені ним копії відповідають оригіналу не можуть бути визнані достатньою гарантією, яка дозволяє встановити наявність вищевказаних касових операцій на переказ готівки.

Відсутність належно завірених копій та оригіналів вищевказаних квитанцій не дозволяє переконатись в тому, що вищевказані суми дійсно були сплачено ОСОБА_1 на виконання судового рішення суду першої інстанції.

Крім того, детальний аналіз змісту вищевказаних квитанцій не дозволяє встановити, що вищевказані грошові кошти були сплачені саме на виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 14.11.2023 року.

Зокрема, у разі добровільного виконання судового рішення оригінали квитанцій про сплату штрафу та судового збору долучаються до матеріалів провадження.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів провадження вбачається, що в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 стверджував, що дізнався про наявність постанови Івано-Франківського міського суду від 14.11.2023 року, якою його позбавлено права керування транспортним засобом, тільки після того, як був зупинений працівниками поліції 21.01.2024 року. (51-53)

Разом з тим, в своїй заяві про повернення сплачених штрафу та судового збору ОСОБА_1 стверджує, що сплатив штраф та судовий збір 23.11.2023 року тобто ще до часу, коли він нібито дізнався про наявність відповідного рішення.

Таким чином, пояснення ОСОБА_1 щодо сплати штрафу та судового збору носять явно суперечливий та непослідовний характер, що викликає недовіру до них та свідчить про їх можливу невідповідність фактичним обставинам.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не повідомляв суду апеляційної інстанції про те, що добровільно виконав судове рішення суду та сплатив призначений йому штраф та судовий збір, а стверджував, що взагалі не знав про існування постанови суду та дізнався про неї тільки 21.01.2024 року.

За таких обставин, апеляційний суд вважає недоведеними доводи ОСОБА_1 про повернення йому грошових коштів, які нібито були сплачені ним на виконання судового рішення, яке в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, вважаю, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якої відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повернення сплачених штрафу та судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про повернення сплачених штрафу та судового збору.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв