Справа № 161/9026/24
Провадження № 3/161/3385/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 11 червня 2024 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Гриня Олександра Миколайовича, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, відносно

ОСОБА_1 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

- за ч. 4 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

З УПП у Волинській області до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 699123 від 08 травня 2024 року вбачається, що 08 травня 2024 року об 11:30 в. Луцьк, вул. Соборності, 43 ОСОБА_1 керував автомобілем, що підлягав обов`язковому технічному контролю (таксі), але вчасно його не пройшов, дане правопорушення вчинене повторно протягом року, чим допустив порушення постанови 137 КМУ від 30 лютого 2012 року та п. 31.3б ПДР України відповідальність за, що передбачена ч. 4 ст. 121 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник, адвокат Муха В.І. вину не визнали подали письмові пояснення по справі у яких одночасно просили провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Пояснення сторони захисту в загальному зводять до того, що матеріали справи не містять жодного належного доказу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, при цьому акцентують увагу на тому, що матеріалами справи не підтверджено тої обставини, що ОСОБА_1 використовував автомобіль, яким керував, для надання послуг таксі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так інкримінуючи ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху, в частині експлуатації транспортного засобу, що не пройшов обов`язковий технічний контроль підтверджується сторона обвинувачення до матеріалів справи долучила лише: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 699123 від 08 травня 2024 року; довідку старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Волинській області від 09 травня 2024 року про повторність вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП (17 жовтня 2023 року вчинив та був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП постанова серії БАД № 371947); постанову серії БАД № 371947 від 17 жовтня 2023 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та рапорт.

Суд звертає увагу, що фактично, як доказ вчинення правопорушення сторона обвинувачення додає лише протокол та рапорт, оскільки довідка та постанова, додані лише на підтвердження повторності можливого правопорушення тобто його кваліфікації за ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Суд вважає такі докази недостатніми для визнання особи винною, оскільки, як зазначалось раніше протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи у даномуж випадку версія подій викладена в протоколі не підтверджена жодним належним доказом, як то відеозапис, принаймні такий відеозапис до матеріалів справи стороною обвинувачення не долучався, а сам суд, як безсторонній арбітр позбавлений можливості збору доказів.

Що стосується рапорту наявного в матеріалах справи суд зазначає, що у даному документі викладено виключно розгорнуту доповідь Начальникові управління ПП у Волинській області про те, що щодо гр. ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 4 ст. 121 КУпАП.

На підставі вищевикладеного суд робить висновок про те, що стороною оювинувачення не доведено ту обставину, що ОСОБА_1 використовував автомобіль Renault Megane Scenic НОМЕР_1 в якості автомобіля ТАКСІ, а отже і не доведено ту обставину, що вказаний автомобіль, якби він був автомобілем ТАКСІ, підлягав обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О. М. Гринь