КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/23989/23

номер провадження: 33/824/2002/2024

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Попової Олени Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Попової Олени Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Святошинського районного міста Києва від 15 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 , громадянку України, працюючу головним бухгалтером публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 коп.

Цією ж постановою стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, адвокат Попова О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.163-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також адвокат Попова О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року, яке обґрунтоване тим, що з урахуванням дати винесення оскаржуваної постанови, апеляційна скарга на рішення суду мала бути подана в строк, встановлений ст.294 КУпАП, а саме, до 26 лютого 2024 року. Вказує, що 26 лютого 2024 року вона звернулася до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва з апеляційною скаргою. Однак, Київський апеляційний суд 04 березня 2024 року виніс постанову про повернення апеляційної скарги особі, яка її подала, у зв`язку із відсутністю витягу з договору про надання правової допомоги. 07 березня 2024 року вона вдруге подала апеляційну скаргу. Тому просить визнати строк, встановлений ст.294 КУпАП, пропущеним з поважних причин, пов`язаних з поверненням захиснику апеляційної скарги у даній справі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, суддя першої інстанції не мотивував рішення, обмежившись відтворенням змісту протоколу та цитуванням норм права, не дослідивши всіх обставин справи в їх сукупності, зазначивши про відсутність доказів того, що станом на 15 лютого 2024 року акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 скасовано.

Вказує, що в акті перевірки мають бути деталізовані обставини податкового правопорушення. Тобто, відсутність в акті перевірки деталізації обставин податкового правопорушення суперечить Методичним рекомендаціям щодо оформлення матеріалів документальних перевірок податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та документування виявлених порушень, затвердженим наказом Державної податкової служби України від 25 лютого 2021 року №244.

Зазначає, що юридичний аналіз місту приписів п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), надає їм право констатувати, що право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) та в подальшому на віднесення цих сум до бюджетного відшкодування виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. При цьому, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням усіх обов`язкових реквізитів.

Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21 (далі - Порядок №21), У складі Податкової декларації з податку на додану вартість подаються передбачені Порядком №21 додатки (у разі заповнення даних у відповідних рядках декларації з податку на додану вартість) (п.9 розділу III Порядку №21).

Водночас, ані ПК України, ані Порядок №21 не визначають особливостей заповнення Додатка 3 до податкової декларації з податку на додану вартість, а також не визначають черговості щодо заявлення податкового кредиту до бюджетного відшкодування.

Також звертає увагу на те, що 27 лютого 2024 року (після ухвалення постанови від 15 лютого 2024 року та подання апеляційної скарги від 26 лютого 2024 року) адвокатом Поповою О.В. було отримано рішення Державної податкової служби України № 4759/6/99-00-06-01-04-06 від 22 лютого 2024 року, яким скасовано ППР ЦМУ ДПС по роботі з ВПП від 18 грудня 2023 року №2731/Ж10/31-00-04-03-06-15. Зі змісту рішення ДПС України слідує, що Акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 не відповідає вимогам, встановленим Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 26 жовтня 2015 року №1300/27745. Саме означений акт покладено в основу порушення, що інкримінується ОСОБА_1 та зафіксований в протоколі про адміністративне правопорушення. Більше того, на думку суду першої інстанції, цим актом підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

В судове засідання представник Державної податкової служби України не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений завчасно, у встановленому законом порядку.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Попова О.В. вважала за можливе проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника Державної податкової служби України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Попової О.В., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження й просила їх задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваної постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року була отримана адвокатом Поповою О.В. 23 лютого 2024 року, що підтверджується її розпискою на внутрішньому боці обкладинки в кінці справи.

26 лютого 2024 року, тобто у передбачений ч.2 ст.294 КУпАП десятиденний строк (з урахуванням вихідних днів), адвокат Попова О.В. в інтересах ОСОБА_1 вперше направила апеляційну скаргу на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року на адресу суду першої інстанції (а.с.118-130).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Попової О.В. повернуто їй з тих підстав, що до вказаної апеляційної скарги нею не додано витягу з договору, засвідченого підписами сторін, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій, як захисника (а.с.134-135).

З матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2024 року адвокат Попова О.В. вдруге направила на адресу суд першої інстанції належним чином оформлену апеляційну скаргу на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року, в якій заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.138-188).

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) п.1 ст.6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст.6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з приписами ст.289 КУпАП, в разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом, правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

У даному випадку, реалізовуючи своє конституційне право на апеляційне оскарження, захисник ОСОБА_1 - адвокат Попова О.В. вперше подала апеляційну скаргу у передбачений ч.2 ст.294 КУпАП десятиденний строк, а в подальшому подала апеляційну скаргу в межах десятиденного строку з моменту ухвалення постанови Київського апеляційного суду про повернення їй апеляційної скарги.

Такі дії захисника ОСОБА_1 - адвоката Попової О.В. свідчать про її належну зацікавленість провадженням у цій справі.

Також апеляційний суд враховує, що згідно вимог КУпАП повернення апеляційної скарги не є процесуальною перешкодою для повторного звернення до суду із апеляційною скаргою в порядку, визначеному КУпАП.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що наведені адвокатом Поповою О.В. у клопотанні доводи про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді є обґрунтованими, а тому пропущений строк на оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року підлягає поновленню.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, то вони підлягають задоволенню з таких підстав.

Приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що вина особи, що притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення №460/04-03-06 від 16 листопада 2023 року; актом перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596; копією виписки з наказу про переведення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера ПАТ НВК «Борщагівський ХФЗ»; витягом з форми 4 - ДФ.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із такими висновками судді першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.7 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З матеріалів справи вбачається, що пославшись на протокол про адміністративне правопорушення №460/04-03-06 від 16 листопада 2023 року, акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596, копію виписки з наказу про переведення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера ПАТ НВК «Борщагівський ХФЗ», витяг з форми 4 - ДФ та зробивши висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення за ч.1 ст.163-1 КУпАП, суддя першої інстанції вказаних вище вимог закону не дотримався та загалом не перевірив дотримання вимог закону до складеного протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно з положеннями Розділу ІІ Інструкції з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 02 липня 2016 року за №566, у протоколі під час його складання обов`язково зазначається стаття КУпАП, згідно з якою передбачено адміністративну відповідальність. При викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається протокол, та які положення законодавства порушено. Якщо є свідки правопорушення та потерпілі, до протоколу вносяться їх прізвища, імена та по батькові, а також місце проживання. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Пояснення та зауваження за суттю вчиненого правопорушення вносяться до протоколу і засвідчуються підписом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Пояснення та зауваження можуть додаватися до протоколу окремо, про що у протоколі робиться запис. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі. Про ознайомлення із Протоколом особа, щодо якої він складений, ставить у протоколі свій підпис. У разі відмови поставити підпис про це робиться відповідний запис у протоколі, який засвідчується підписом посадової особи органу доходів і зборів. Протокол складається у двох примірниках, що підписується посадовою особою, яка склала протокол, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками і понятими, якщо такі є.

До протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення.

Якщо розгляд справ про адміністративне правопорушення віднесено до відання інших органів, належно оформлений протокол надсилається органу, уповноваженому розглядати адміністративну справу, протягом трьох днів з дня його реєстрації. До протоколу додаються інші матеріали справи, які є в наявності в органах доходів і зборів та які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

У наявному у справі протоколі про адміністративне правопорушення №460/04-03-06 від 16 листопада 2023 року, складеному відносно ОСОБА_1 , вказано, що головний бухгалтер ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» ОСОБА_1 вчинила порушення встановленого законодавчого порядку ведення податкового обліку, а саме в частині порушення п.200.1, п.200.4, п.200.7 ст.200 ПК України від 02 грудня 2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, абз. 3 п.п. 4 п. 5 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року №21, у результаті чого відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок платника у банку (р.20.2.1) за серпень 2023 у розмірі 5 103 088 грн 00 коп. Дата, час і місце вчинення порушення: 16 листопада 2023 року, 03134, місто Київ, вул.Миру, 17 (а.с.1).

До вказаного протоколу особою, уповноваженою на його складання також додано:

копію акту від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ «НВЦ «Борщагівський ХФЗ» (код за ) з питання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн по декларації з податку на додану вартість за серпень 2023 року (від 20 вересня 2023 року вх.№) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків (а.с.2-9);

копії додатків до акту від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 в кількості 4 шт. (а.с.10-13);

копія виписки з наказу про переведення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера ПАТ НВК «Борщагівський ХФЗ» (а.с.14);

копія витягу з форми 4 - ДФ (а.с.15-16).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються положеннями ПК України.

Положеннями ст.200 ПК України встановлені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктами 200.1, 200.4, 200.7 ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Так, ст.9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.163-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Об`єктивна сторона правопорушення полягає у відсутності податкового обліку; порушенні керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, зокрема, неподанні або несвоєчасному поданні аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Всупереч цим вимогам Закону, у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, у чому конкретно полягають порушення, які їй інкримінуються, а посилання на норми ПК України не розкриває суті конкретного порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , чим порушується право останньої на захист.

Окрім того, а ні з протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , а ні з наявних матеріалів справи, не вбачається та не встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, які ж саме дії/бездіяльність вчинені останньою, у чому полягає її вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.163-1 КУпАП. Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення саме ОСОБА_1 правопорушення, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.

З огляду на встановлені вище обставини, протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить викладення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.163-1 КУпАП, із викладом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, її винуватість у вчиненні інкримінованого останній правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті самого правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суддя не вправі у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції.

В своїх судових рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п.1 ст.6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Убачається, що складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення містить лише посилання на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596. Крім того, до вказаного протоколу уповноваженою особою на його складання було додано копії додатків до вказаного акту, копію виписки з наказу про переведення ОСОБА_1 на посаду головного бухгалтера ПАТ НВК «Борщагівський ХФЗ», копію витягу з форми 4 - ДФ.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі №П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків.

Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акта перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Положеннями п.56.2 ст.56 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Пунктом 56.3 ст.56 ПК України передбачено, що скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Крім того, положеннями п.56.18 ст.56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Також, згідно п.56.19 ст.56 ПК України, у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного, оскарження відповідно до п.56.17 цієї статті.

Як видно з матеріалів справи, адвокатом Поповою О.В. було подано до суду першої інстанції копію скарги на податкове повідомлення-рішення форми «ВЗ» №2731/Ж10/31-00-04-03-06-15 від 18 грудня 2023 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя першої інстанції дійшов висновку, що оскільки станом на 15 лютого 2024 року відсутні докази того, що акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 скасовано, то вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, доведена повністю.

Разом з тим, з долучених до апеляційної скарги додатків убачається, що ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» 29 грудня 2023 року звернулось до Державної податкової служби України із скаргою на податкове повідомлення-рішення форми «ВЗ» №2731/Ж10/31-00-04-03-06-15 від 18 грудня 2023 року.

Рішенням Державної податкової служби України від 22 лютого 2024 року №4759/6/99-00906-01-04-06 вищевказану скаргу задоволено та зазначено, що висновки, які викладені в акті перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 стосовно відмови у бюджетному відшкодуванні ПДВ за звітний період є необґрунтованими, оскільки не відповідають вимогам ПК України, а відтак підлягають скасуванню.

Таким чином, на момент розгляду цієї справи у місцевому суді додані до протоколу про адміністративне правопорушення податкові повідомлення-рішення, складені на підставі акту перевірки, були оскарженими у встановленому законом порядку.

Зважаючи на те, що процедура оскарження податкових-повідомлень на момент розгляду справи суддею першої інстанції тривала, тобто, акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596 в частині висновків, які стали підставою для виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, в розумінні положень ст.56 ПК України, є неузгодженими, тому такий документ також не може вважатися доказом вини ОСОБА_1 в порушенні встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в подальшому акт перевірки від 16 листопада 2023 року №2627/Ж5/31-00-04-03-06-15/23518596, який став підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення №460/04-03-06 від 16 листопада 2023 року, було скасовано рішенням Державної податкової служби України від 22 лютого 2024 року №4759/6/99-00906-01-04-06.

Отже, за відсутності у протоколі відомостей щодо конкретних дій чи бездіяльності ОСОБА_1 у відповідності їх з діяннями, які викладені у диспозиції ч.1ст.163-1 КУпАП, з огляду на долучений до протоколу акт перевірки як доказ, неможливо встановити фактичні обставини вчиненого адміністративного правопорушення та наявність у діях останньої його складу, а саме об`єктивної сторони інкримінованого їй правопорушення.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до приписів ст.294 КупАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що в ході розгляду справи апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом норм матеріального права, про що вказано вище, наявні передбачені ст.294 КупАП підстави скасування оскаржуваної постанови судді першої інстанції.

Згідно ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КупАП.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику ОСОБА_1 - адвокату Поповій Олені Володимирівні процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу адвоката Попової Олени Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 15 лютого 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо неї - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов