ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , на постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536, 80 грн.

У постанові суду зазначено, що 18.06.2023 о 23 годині 05 хвилин, в м.Краматорську по вул. Бикова, 15-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння очей та обличчя, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови, як незаконної та необґрунтованої. Посилається на те, що висновки суду про те, що він керував транспортним засобом і знаходився у стані алкогольного сп`яніння, є помилковими.

Вказує, що співробітники поліції не пропонували йому пройти обстеження на стан алкогольного сп`яніння як із застосуванням газоаналізатора, так і в медичному закладі, а він жодного разу не відмовився від проходження обстеження.

Матеріали справи містять відеозаписи з відеопристрою Iphone 12 та BODYCAM Федорова С.С. , ID реєстратора 473343, але жодним засобом відеофіксації керування ним транспортним засобом не доведено, зафіксовано лише перебування на місці водія.

При цьому, як фіксування працівником поліції порушень на власний медіа пристрій - Iphone 12, не відповідає законодавству України, а саме Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 (матеріали справи не містять доказів службової належної цього пристрою, перебування його на балансі в батальйоні поліції), тому ці відеозаписи не можуть бути визнані належними доказами.

Зазначає, що відповідно до вимог зазначеної вище Інструкції, включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, однак наданий працівниками поліції відеозапис не доводить факт керування ним автомобілем.

Суд першої інстанції, встановлюючи провину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, замість Інструкції із застосування органами поліції технічних приладів, що мають функції фото, кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, застосував Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів до них, затверджену наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 № 100, яка на цей час втратила чинність, тобто судом застосовано нормативний акт, який не підлягає застосуванню.

Крім того судом зазначено, що від проходження огляду на стан сп`яніння апелянт відмовився у присутності двох свідків, але під час складання протоколу про адміністративне правопорушення свідки присутні не були.

Стосовно посилання суду на інші докази, такі як протокол про адміністративне правопорушення та рапорт, то вони самі по собі не є доказом скоєння правопорушення, оскільки складені заінтересованими особами та є засобом фіксації нібито вчинення адміністративного правопорушення, яке повинно бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Апелянт зазначає, що повідомлення про судові засідання, які були призначені на 18.07.2023, 05.10.2023, 06.12.2023, він не отримував, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідних доказів. Таким чином розгляд справи відбувся без належного своєчасного сповіщення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його права на участь у судовому засіданні, права надавати відповідні пояснення, які дійсно можуть його виправдати.

Крім того вказує, що відповідно до ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складається уповноваженою на те особою, однак на підтвердження повноважень Федорова С.С., який склав протокол про адміністративне правопорушення ААД № 203510 з боку патрульної поліції суду не надано, а судом не було витребувано та не перевірено відомості про уповноваження (допуск) старшого лейтенанта поліції Федорова С.С. складати протокол про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , останній просить скасувати постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2023 та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи на 09.00 год. 10 грудня 2024 року, в чергове подавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на військовій службі в лавах ЗСУ.

Щодо можливості апеляційного розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду 29 грудня 2023 року (а.с.20) та головуючим по справі було визначено суддю Онушко Н.М.

В судові засідання апеляційної інстанції, які були призначені на 15 січня 2024 року, 12 та 26 лютого 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явися, подавши до суду заяви про відкладення судового розгляду у зв`язку з його перебуванням на військовій службі в лавах ЗСУ (а.с.22, 29, 35).

Після повторного автоматизованого перерозподілу справи між суддями від 05 листопада 2024 року (а.с.42) та визначення головуючим по справі суддю Руденка В.В., судовий розгляд було призначено на 27 листопада 2024 року. Однак на визначену дату ОСОБА_1 знову не з`явився, подавши чергову заяву про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на військовій службі в лавах ЗСУ (а.с.45).

З цього приводу апеляційний розгляд справи було відкладено на 10 грудня 2024 року на 09.00 год., про що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений та попереджений, що у разі повторної неявки до апеляційного суду, враховуючи визначені ч.4 ст.294 КУпАП процесуальні строки апеляційного розгляду, справу буде розглянуто без його участі (а.с.48). Водночас ОСОБА_1 було запропоновано взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції або подати до апеляційного суду свої письмові пояснення щодо власної версії подій.

Натомість, у судове засідання, призначене на 10 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , повторно, не з`явився та в чергове подав заяву про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на військовій службі в лавах ЗСУ.

Зазначені обставини свідчать про зловживання особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 своїми процесуальними правами та намаганням навмисного затягування апеляційного розгляду справи. Такої ж процесуальної поведінки ОСОБА_1 дотримувався і під час розгляду справи в суді першої інстанції, про що свідчать матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення (а.с.5, 8-9).

В контексті ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

В своїх рішеннях, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

При цьому Суд зазначав, що неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Отже, дотримуючись визначених ч.4 ст.294 КУпАП строків апеляційного перегляду справи та які спливли на день апеляційного розгляду, враховуючи зловживання стороною захисту своїми процесуальними правами та свідоме небажання ОСОБА_1 з`явитися до суду і надати власні пояснення щодо його версії обставин події, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності ОСОБА_1 , що у свою чергу не може вважатися порушенням прав, закріплених у ст.268 КУпАП та гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені матеріали провадження, зокрема на протокол про адміністративне правопорушення, відеозапис, наданий працівниками поліції.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №203510 від 18.06.2023, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 18.06.2023 о 23 годині 05 хвилин в м. Краматорську, вул. Л. Бикова біля будинку 15-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2 5. Правил дорожнього руху, за що передбачені відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

У графі «До протоколу додаються» вказано «рапорт, відео Bodycam 473343, відео з Iphone 12».

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено "у суді.

Зафіксовано, що тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 .

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, про що у відповідній графі протоколу міститься власноручний підпис останнього.

Відповідно до рапорту інспектора взводу № 1 роти № 2 БПП в м. Краматорськ та Словянськ УПП в Донецькій області ДПП капрала поліції Артема Бородіна, 18.06.2023 у складі екіпажу "Циклон 104" спільно зі старшим лейтенантом Федоровим С.С. та старшим лейтенантом Кравченко Б.Ю. , патрулюючи вулиці міста Краматорськ близько 23 години 05 хвилин по вулиці Л. Бикова, біля будинку 15-а, було зупинено транспортний засіб ВАЗ 21061 д.н.з. НОМЕР_5 , яке рухалось під час дії комендантської години. Було встановлено особу водія - ОСОБА_1 , в ході спілкування з яким виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та поведінка, що не відповідає обстановці. Водію було запропоновано пройти огляд на сан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку та місці зупинки або у медичному закладі, на що водій відмовився. На водія ОСОБА_1 складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та відсторонено від керування транспортним засобом (а.с.3).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» для забезпечення публічної безпеки і порядку поліція може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис, який міститься в одному файлі на одному диску, долученому до матеріалів справи (а.с.2).

Відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції підтверджуються обставини, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме те, що після зупинки транспортного засобу, під час спілкування з водієм ОСОБА_1 патрульними поліцейськими у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що останній відмовився, що є порушенням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України та зумовлює відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП.

З досліджених в апеляційному суді відеозаписів з нагрудних камер поліцейських також вбачається, що працівники патрульної поліції роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначені на вказаних відеофайлах фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення інформації спростовують твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і не містить факту руху транспортного засобу під керуванням останнього, на що звертає увагу апелянт, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру Драгер, так і у медичному закладі.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а», п.2.5 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

На переконання апеляційного суду, досліджені та покладені в основу рішення суду першої інстанції докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами по справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки складені уповноваженими особами, відповідно до процедури їх збирання та у своїй сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у відмові особи, яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження в установленому законом порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року, чим було порушено вимоги п.2.5 ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення, допущені працівниками поліції в частині не здійснення фіксування в даному випадку факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на переконання апеляційного суду не можна вважати істотними, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення підтверджуються всією сукупністю доказів, досліджених судом під час розгляду даної справи, при цьому на наявному відеозаписі зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, запропонованого працівниками поліції, як на місці за допомогою алкотестеру Драгер, так і у медичному закладі.

Доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що наявний на диску, наданому працівниками поліції, відеозапис не є безперервним з моменту початку виконання працівниками поліції своїх службових обов`язків до завершення, а також про те, що цей відеозапис було зроблено за допомогою мобільного телефону інспектора поліції, і він є недопустимим доказом, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ці недоліки не є істотними. Як вбачається з постанови суду першої інстанції, судом в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 було взято до уваги відеозапис з нагрудної камери працівника поліції bodycam № 473343. Другий відеозапис, наявний на диску, лише підтверджує дані, встановлені на першому відеозаписі bodycam № 473343 та підтверджує факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження запропонованого поліцейськими огляду на перебування у стані сп`яніння.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на положення ст. 251 КУпАП, відповідного до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що дані відеозапису, долучені до матеріалів справи працівниками поліції, є належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керувала транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння та відмовився від проходження запропонованого працівниками поліції огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі.

Досліджений судом відеозапис має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що рапорт працівника поліції є неналежним доказом, є необґрунтованим, оскільки рапорт є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника про законність своїх дій, наведені у рапорті дані повністю узгоджуються з іншими матеріалами провадження щодо послідовності дій працівників поліції при оформлені ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про те, що працівникам поліції не було долучено до матеріалів справи, а судом першої інстанції не було перевірено повноваження старшого лейтенанта поліції Федорова С.С. складати, відповідно до ст. 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення.

Частиною першою статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, уповноважені на те посадові особи, зокрема органів Національної поліції (стаття 130).

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №203510, він був складений відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП інспектором взводу №1 роти № 2 БПП в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП старшим лейтенантом Федоровим Сергієм Сергійовичем (а.с.1). Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою, будь-яких підстав сумніватися, що Федоров С.С. дійсно є працівником поліції у суду не виникає. Жодних заяв, клопотань щодо перевірки повноважень старшого лейтенанта поліції Федорова С.С. особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не було заявлено ні під час його спілкування з поліцейськими на місці події 18.06.2023, так і упродовж розгляду справи судом першої інстанції. Також не було надано стороною захисту доказів оскарження нею дій працівників поліції, зокрема і щодо складання протоколу про адміністроване правопорушення неуповноваженою на те особою.

Щодо доводів сторони захисту про порушення місцевим судом вимог ст.268 КУпАП, у зв`язку із розглядом справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає, що розгляд адміністративної справи судом першої інстанції щодо останнього було неодноразово відкладено через неявку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . При цьому останньому було відомо про призначення розгляду справи в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська на 10.00 годину 18.07.2023, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Відповідно до заяви від 14.07.2023, ОСОБА_1 просив відкласти слухання справи з 18.07.2023 на іншу дату (а.с.5). Інших заяв чи клопотань особа, яка притягається до адміністративної відповідальності до суду не подавав. Враховуючи вимоги щодо строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 277 КУпАП, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доцільність провести судовий розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 . Крім того, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП, були відновлені шляхом подання апеляційної скарги та надання йому можливості відстоювати свою позицію в апеляційному суді.

Посилання у постанові суду першої інстанції при встановленні фактичних обставин справи на те, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на перебування у стані алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, а також на Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних камер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів до них, затверджену наказом ДПП від 03.02.2016 № 100, як на підставу для використання працівниками поліції нагрудних камер, не спростовує встановлених обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та доказів, які підтверджують його винуватість.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2023 є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО