Номер провадження: 33/813/1823/24
Номер справи місцевого суду: 522/429/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пасічник Олена В`ячеславівна, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 (сорок тисяч вісімсот) грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу, та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 9-11).

07 травня 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пасічник Олени В`ячеславівни, звернувся до суду із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції. Постановою Одеського апеляційного суду від 16 травня 2024 року (головуючий - суддя Коновалова В.А.) апеляційну скаргу було повернено особі, яка її подала в зв`язку з невиконанням ч. 2 ст. 271 КУпАП (а.с. 28).

20 червня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пасічник Олена В`ячеславівна, повторно звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати та провадження по справі закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про час, дату та місце проведення судового розгляду, у зв`язку з чим судове засідання відбулося за його відсутністю, що є порушенням норм чинного законодавства. Також представник апелянта звертає увагу, що суд першої інстанції виніс постанову без повного та всебічного дослідження обставин, що мають значення для справи, оскільки не врахував того факту, що апелянт не отримував посвідчення водія, а тому не може бути притягнений до відповідальності саме за керування т/з особою, котра позбавлена права

керування. Тому, якщо ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія взагалі, але керує транспортним засобом, він може бути притягнений до адміністративної відповідальності саме за фактом повторного керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з (а.с. 31-41).

В судове засідання 26.11.2024 року апелянт та його адвокат не з`явились, повідомлені щодо дати та часу та міста проведення розгляду справи (а.с. 62-64), причини неявки апеляційному суду не повідомлено. Будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи або розгляду за відсутності на адресу суду не надходило. Відповідно до положень ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, клопотання про закриття провадження у справі, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи постанову по суті справи суд першої інстанції виходив з того, що обставини правопорушення та вина правопорушника ОСОБА_1 підтверджуються доказами зібраними по справі, а саме: про керування ТЗ, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №536179 від 18.12.2023 року та не спростовано правопорушником при його підписанні; довідкою, в якій зазначено, що відповідно до бази ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом на 18.12.2023 року ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія; довідкою, в якій зазначено, що відповідно до бази ІКС ІПНП «Адмінпрактика» станом на 18.12.2023 року ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП; копією постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автономному режимі серія БАА № 993408 від 11.06.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП; та відеозаписом події, долученим до матеріалів справи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідним зазначити наступне.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно ч. 5 ст. 126 КпАП України, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2024 року о 14.00 год. у м. Одесі по вул. Генуезька, 24А/2, водій Німір Абдул Азіз Сідір, керував транспортним засобом BMW 328, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким, правопорушення вчинено повторно протягом року згідно постанови серії БАА № 1993408 від 11.06.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП, за якою був попередньо притягнутий до відповідальності, чим порушив вимоги п. 2.1.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП. За вказаним фактом співробітниками поліції відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 536179 від 18.12.2023 року за ч. 5 ст. 126 КпАП України, в якому зазначено номер телефону - НОМЕР_2 , та який підписав правопорушник ОСОБА_1 (а.с. 1).

Інформування апелента про час та місце проведення судового засідання здійснювалось - працівником поліції, шляхом проставлення відповідної дати в протоколі на 22.01.2024 (а.с. 1), а також шляхом надіслання смс-повідомлення на телефон, вказаний Німір ОСОБА_2 (а.с. 8). Таким чином відповідний довід апеляційної скарги щодо неповідомлення особу, яка притягується до адміністративної відповідальності про час та місце проведення судового засідання відхиляється апеляційним судом.

Відхиляючи довід апеляційної скарги щодо відсутності посвідчення водія, а тому і не можливості позбавлення права керування на певний строк, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з КУпАП та інших законів України. Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП. Таким чином, перегляд рішень у справах про адміністративні правопорушення може бути здійснено за аналогією закону відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, провадження № 51-944кмо23, вказано, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. У вищезазначеній постанові Верховний Суд окремо підкреслив, що особи, які керують ТЗ без достатніх теоретичних і практичних знань та без посвідчення водія, створюють підвищену суспільну небезпечність, а тому запобігальна мета додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати ТС в такому разі набуває особливого значення. Таким чином, перешкоди для застосування санкції у вигляді позбавлення прав відсутні. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку з завершенням строків на притягненням до адміністративної відповідальності (а.с. 54-55), то, відхиляючи дане клопотання, апеляційний суд виходить із того, що притягнення до адміністративної відповідальності судом першої інстанції відбулось в межах строку встановленого положеннями ст. 38 КУпАП, а оскільки підстав для скасування прийнятого процесуального рішення в суді апеляційної інстанціїне встановлено, то факт завершення строків на момент розгляду апеляційної скарги юридичного значення не має та не впливає на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та оскаржуваної постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пасічник Олена В`ячеславівна - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк