Справа №463/2662/24
Провадження №3/463/967/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Нор Н.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Львівського районного управління поліції №1 ГУ Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 06.03.2024 року серія ВАД №558616 громадянин ОСОБА_1 26.02.2024 року близько 20 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив психологічне і фізичне насильство відносно швагра ОСОБА_2 , а саме: виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кидав камінням і тягнув за одяг, не завдавши фізичного болю.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Заремба О.О., подав до суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дане клопотання в судовому засіданні підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненому заперечив, пояснивши, що домашнього насильства відносно ОСОБА_2 не вчиняв. Вказує на те, що до матеріалів справи долучено пояснення самого ОСОБА_2 та його сина, до яких слід ставитися критично. Зазначає, що в червні 2021 року Хміль Назар син ОСОБА_1 , звернувся до ЛРУП №1 із заявою про вчинення відносно нього ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за наслідком якого зареєстровано кримінальне провадження, яке на даний час розслідується. В межах даного кримінального провадження видано терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_2 . Крім того, звертає увагу на те, що 05.04.2023 року відкрито інше кримінальне провадження за наслідками нападу ОСОБА_2 на Хміля Назарія. Вкотре, 26.02.2024 року виник спровокований ОСОБА_2 конфлікт, в результаті якого ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження, що підтверджується відповідним висновком експерта. Як зазначає ОСОБА_1 , конфлікт виник внаслідок того, що ОСОБА_2 проводив гучно ремонтні роботи, і ОСОБА_1 попросив його такі припинити. ОСОБА_1 з приводу даних подій звернувся в поліцію із заявою про злочин, і 27.02.2024 року ЛРУП №1 зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України, яке на даний час розслідується. ОСОБА_1 також звертає увагу на те, що долучені до адміністративних матеріалів письмові пояснення ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 суперечать змісту письмової заяви ОСОБА_2 та витягу зі служби 102, такі надані без попередження про кримінальну відповідальність за ст.383 КК України, на відміну від наданих пояснень ОСОБА_1 та членами його сім`ї в межах кримінального провадження, відкритого відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.125 КК України.

Потерпілий ОСОБА_2 надав суду пояснення, в яких зазначив, що винуватцем конфлікту є ОСОБА_1 . Вказує на те, що 26.02.2024 року він робив ремонт. Коли почув стук, спустився вниз, також вийшов і його син. Пояснив, що ОСОБА_1 взяв камінь і кинув в нього, саме через це ОСОБА_2 разом зі сином скрутили руки ОСОБА_1 і поклали його на землю.

Розглянувши матеріали справи, а також дослідивши обставини справи, вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слід відмовити з таких підстав.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з п.п. 3, 14, 17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату), спричинення шкоди, порушення прав і свобод людини, значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою, тощо) того, хто чинить насильство.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та встановити інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, правова позиція по справі самого ОСОБА_1 є його засобом захисту та підлягає ретельній перевірці під час судового розгляду з огляду на вільне визначення своєї позиції до вчиненого, правильного розуміння обставин події, шляхом безпосереднього дослідження доказів судом, а обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення нести тягар доказування, є складовою презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

При цьому, слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин, особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

ОСОБА_1 повністю заперечує обставини про те, що він вчиняв домашнє насильство, що відповідно до ст. 251 КУпАП може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України - презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» вказав, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, чим це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин. Крім того, в своєму рішенні «Маліга проти Франції» від 23.09.1998 ЄСПЛ визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачено санкцію у виді позбавлення права керування транспортним засобом. П.21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). У справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати, як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Однак, достовірність доказів, які є сумнівними та відсутність доказів зібраних особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, є неприпустимою, оскільки суперечить позиції ЄСПЛ та порушує презумпцію невинуватості особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд надає віри поясненням ОСОБА_1 щодо невчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_2 , які перебувають у логічному зв`язку між собою та не суперечать один одному, а також не суперечать висновку судово-медичної експертизи №228 від 14.03.2024 року, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000175 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .

Долучені до справи заява про вчинення правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 , протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечними доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Інших доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, до матеріалів справи не долучено та в процесі розгляду справи судом не здобуто.

Зважаючи на вищенаведене, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а тому провадження по справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення

Керуючись ст.ст. 247 п.1, 283, 284, 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Личаківський районний суд м. Львова.

Суддя Нор Н.В.