КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/6366/24

номер провадження: 33/824/2783/2024

Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Здоренка Владислава Євгеновича, розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві клопотання адвоката Здоренка Владислава Євгеновича, поданого в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп. на користь держави.

Також ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст.122-4 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп. на користь держави.

На підставі ст.36 КУпАП остаточно застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн 00 коп. на користь держави.

Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП, 19 квітня 2024 року адвокат Здоренко В.Є. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року. Скасувати постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП та приняти в цій частині нову постанову, згідно з якою закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності. Також просить змінити постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в частині визначення ОСОБА_1 адміністративного стягнення, піддавши його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн 00 коп.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження захисник посилається на те, що про існування справи у Шевченківському районному суді міста Києва йому стало відомо 15 квітня 2024 року з інтернет ресурсу «Судова влада України», тоді ж і стало відомо про існування оскаржуваної постанови судді від 11 березня 2024 року, яка була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 квітня 2024 року.

Вказує, що копію оскаржуваної постанови ним отримано 17 квітня 2024 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Також зазначає, що про розгляд справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 не був повідомлений, повістку не отримував. Наявна в матеріалах справи довідка про доставку смс- повідомлення спростовує факт повідомлення ОСОБА_1 про судовий розгляд, оскільки вказане смс-повідомлення було направлено судом на номер телефону свідка.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Здоренка В.Є., які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 та просили його задовольнити, перевіривши обґрунтованість доводів клопотання, вважаю, що підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відсутні, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №863083 від 08 лютого 2024 року за ст.124 КУпАП, згідно з яким йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, і йому було повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом у Шевченківському районному суді міста Києва (а.с.1).

Того ж дня щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №863084 від 08 лютого 2024 року за ст.122-4 КУпАП, згідно з яким йому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, і йому було повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом у Шевченківському районному суді міста Києва (а.с.17).

Вказані вище протоколи про адміністративне правопорушення були підписані ОСОБА_1 .

Розгляд справи в суді першої інстанції було призначено на 11 березня 2024 року.

22 лютого 2024 року було сформовано судову повістку про виклик ОСОБА_1 до суду на 11 березня 2024 року о 09 год 30 хв., яку було направлено на його адресу: АДРЕСА_1 .

Судову повістку про виклик до суду отримано ОСОБА_1 11 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тобто у день судового засідання (а.с.33-34).

Постанова судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у даній справі щодо ОСОБА_1 була винесена за його відсутності.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процедура реалізації вказаної конституційної норми в даному випадку знаходить свій вираз у ч.2 ст.294 КУпАП, відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Тобто дана норма чітко пов`язує вирахування строку на апеляційне оскарження саме з дня винесення постанови, а не з дня отримання її копії.

Таким чином, з урахуванням положень ст.294 КУпАП, останній строк подачі ОСОБА_1 чи його захисником апеляційної скарги було 21 березня 2024 року.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається зазначати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

При вирішення питання поновлення строку оскарження суди мають забезпечувати дотримання балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Вказаною вище практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що, якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя не є порушеними.

Як установлено вище, 11 березня 2024 року ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик до суду та був обізнаний про те, що 11 березня 2024 року відбувся розгляду справи щодо нього.

Тому з урахування вимог чинного законодавства, та прецедентної практики ЄСПЛ, ОСОБА_1 був зобов`язаний проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 та ст.122-4 КУпАП.

З матеріалів справи вбачається, що дану апеляційну скаргу на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року адвокат Здоренко В.Є. в інтересах ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції 19 квітня 2024 року (а.с.40-60), тобто із пропуском встановленого законом строку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Однак захисник у клопотанні таких поважних причин не навів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що про розгляд справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не був повідомлений, повістку не отримував і, що про існування справи у Шевченківському районному суді міста Києва йому стало відомо 15 квітня 2024 року з інтернет ресурсу «Судова влада України» та тоді ж стало відомо про існування оскаржуваної постанови судді від 11 березня 2024 року, яка була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 квітня 2024 року, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для висновку про те, що 10-денний строк на оскарження було пропущено з поважних причин, оскільки відповідно до вимог закону, вказаний строк обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня коли скаржник дізнався про її існування.

Також апеляційний суд враховує, що такі посилання в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_1 було відомо про існування справи в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва та її розгляд 11 березня 2024 року, так як ним було отримано судову повістку про виклик до суду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.33-34).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2024 року, тобто в межах встановленого ст.294 КУпАП строку на оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, між адвокатським об`єднанням «Праймлекс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (професійної правничої) допомоги.

Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 самостійно здійснив вибір адвоката для отримання належної правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення, а тому він взяв на себе ризики вчинення чи не вчинення його захисником процесуальних дій у даній справі.

Апеляційний суд враховує, що захисник був зобов`язаний проявляти належну зацікавленість у результатах розгляду справи про притягнення його клієнта до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.122-4 КУпАП, у тому числі, шляхом звернення до суду з метою отримання копії оскаржуваної постанови судді для її оскарження в апеляційному порядку, з урахуванням того, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи Шевченківським районним судом міста Києва 11 березня 2024 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що протягом строку на апеляційне оскарження постанови суді, а саме, у період з 11 березня 2024 року по 21 березня 2024 року у ОСОБА_1 чи у його захисника виникли обставин непереборної сили, які унеможливили своєчасне подання апеляційної скарги.

Тому звернення захисника до суду першої інстанції 17 квітня 2024 року із заявою про ознайомлення із матеріалами справи щодо ОСОБА_1 та надання йому копії постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, не є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді.

Апеляційний суд вважає, що у даному випадку права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя шляхом забезпечення права на апеляційне оскарження не є порушеними, оскільки як зазначалося вище, практикою ЄСПЛ, яка є преюдиційною, встановлено, що якщо заявники у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду їх справи їх права на доступ до правосуддя гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є порушеними.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 409/75/12 (провадження № 61-606св20).

У відповідності до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Інших обставин, які б могли свідчити про те, ОСОБА_1 чи його захисник з об`єктивних причин дійсно не мали можливості подати апеляційну скаргу на постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року у встановлений законом строк, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на вищенаведене, незважаючи на обставини, якими захисник обґрунтовує наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , оскільки, як зазначено вище, в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б дозволяли зробити висновок про те, що цей строк було пропущено з поважних причин.

У зв`язку з цим, оскільки суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання адвоката Здоренка А.Є. про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 , то подана апеляційна скарга на зазначене судове рішення, відповідно до положень ч.2 ст.294 КУпАП, підлягає поверненню особі, яка її подала, а матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 - до Шевченківського районного суду міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката Здоренка Владислава Євгеновича, поданого в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.124 та 122-4 КУпАП - відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду С.М.Верланов