Справа № 163/847/24 Провадження №33/802/388/24 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Шурхно А.А., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника на постанову судді Любомильського районного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та на підставі ст.22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежитись усним зауваженням.

Згідно з постановою судді Тарантіні Н.Л., як громадянка України 27 березня 2024 року о 01:20 годині в МЗПП "Ягодин" намагалась перетнути державний кордон України без відповідного документа та дозволу відповідних органів влади, подавши в порушення ч.1 ст.3 Закону України "Про порядок виїзду з Україні" до паспортного контролю паспорт громадянки Італії із серійним номером НОМЕР_1 на своє ім`я, чим вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Не погодившись із постановою судді, захисник Шурхно А.А. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з`ясування обставин у справі, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт вказує, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а також громадянкою Італії, що підтверджується матеріалами справи. Так при перетині державного кордону України, ОСОБА_1 пред`явила дійсний закордонний паспорт громадянина Італії, який містить у собі всі необхідні реквізити, виданий уповноваженим органом Італійської Республіки, а також власний паспорт громадянина України

Враховуючи вказане, апелянт вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, яке ставиться їй у провину, оскільки перша подала належні та достовірні документи для перетину кордону України, просить скасувати постанову, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши захисника ОСОБА_2 , який апеляційну скаргу підтримував, просив оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положення ст.251 КУпАП регламентують, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону при винесенні постанови місцевим судом дотримані.

Так, ч.1 ст.204-1 КУпАП визначено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №288434 від 27.03.2024, ОСОБА_1 ставиться в провину намагання перетнути державний кордон України без відповідного документа, а саме, будучи громадянкою України, остання подала як підставу для перетину держаного кордону України паспорт громадянина Італії. Таким чином ОСОБА_1 порушила вимоги ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (а.с.1).

Також це стверджується копією паспорту громадянина Італії серійним номером НОМЕР_1 на імя ОСОБА_3 (а.с.3).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Зазначена норма закону встановлює порядок перетину державного кордону України громадянами України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про громадянство України», у правовідносинах з Україною ОСОБА_1 залишається лише громадянином України.

Для ОСОБА_1 дозвільним документом для перетину державного кордону України є паспорт громадянина України для в`їзду на територію України.

Оскільки громадянка України ОСОБА_1 при перетині кордону для паспортного контролю пред`явила паспорт громадянина Італії, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав її винною у тому, що вона вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів (такі дії становлять об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП), і з таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

У даному випадку ОСОБА_1 як громадянка України притягається до відповідальності не за наявність у неї громадянства іншої держави чи подачу підроблених чи таких які містять недостовірні відомості документів, як про це зазначає захисник в апеляції, а за спробу перетину державного кордону України без відповідних документів. У зв`язку з цим твердження апелянта про протилежне є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи.

Проаналізувавши зібрані й наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

Оскільки вказане правопорушення вчинене особою, яка вперше притягається до адміністративної відповідальності, а також відсутня значна шкода особам, суспільним та державним інтересам, на переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.23,33 КУпАП правильно на підставі положень ст.22 КУпАП звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Нові докази, які спростовували б висновки місцевого суду, суду апеляційної інстанції надані не були.

Враховуючи вищенаведене, постанова судді є законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування та закриття провадження у даній справі з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Шурхно А.А. залишити без задоволення, а постанову судді Любомильського районного суду Волинської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов