ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/808/24 Справа № 172/162/24 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, -

на постанову судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

У постанові суду зазначено, що 29 січня 2024 року о 16:30 год. ОСОБА_1 по а/д Т0408 90 км. керував автомобілем марки «Форд Транзит» номерний знак НОМЕР_1 будучи позбавленим права керування ТЗ. Порушення вчинене повторно протягом року після вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення місцевого суду, просить постанову судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року - скасувати, провадження по справі закрити на підставі п.4 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчинення даного адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у даному випадку суд мав право на застосування вимог ст. 17 КУпАП щодо його дій, які вчинені у стані крайньої необхідності.

Вказує, що він дійсно являється волонтером та вже третій рік поспіль працює у безпосередній близькості до лінії фронту займається евакуацією людей з гарячих точок, таких як Мар`їнка, Курахове, Вугледар, Покровськ, Селідово, Богатир Донецької області. Працює волонтером від Великоновосілківської селищної військової адміністрації Донецької області. В його сели на даний час з 7000 чоловік залишилось 500, який він забезпечує продуктами, ліками та всім необхідним. Перебуває з ними на постійному зв`язку і здійснює їх евакуацію в результаті поранень.

Зазначає, що після позбавлення його прав на управління, він знову сів за кермо автомобіля через те, що люди безпосередньо звернулись до нього за допомогою, бо більше нікому. Він евакуював 28 людей та їх майно під час обстрілів. Також доставляв до фронту військовий інвентар та необхідні речі свідки, батарейки, ліхтарики, продукти, тощо.

Також вказує, що якщо він припинить свої поїздки, то можуть загинути люди, у зв`язку з чим він вирішив продовжувати управляти автомобілем для спасіння здоров`я та життя людей.

Апелянт посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі № 686/5225/17, де зазначено, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності, така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, просив постанову суду першої інстанції - скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.4 ст. 247 КУпАП.

Додатково суду ОСОБА_1 пояснив, що він дійсно раніше вже притягався до адмінвідповідальності за ст.126 КУпАП та його було позбавлено права керування транспортними засобами. Натомість, оскільки він є волонтером, допомагає людям в евакуації з прифронтових територій та йому часто телефонують з проханням вивезти людей, тому він вимушений керувати автомобілем не маючи на те права. Наразі вирішується питання про відновлення йому водійського посвідчення.

При цьому щодо обставин подій зазначив, що напередодні 29 січня 2024 року він в чергове займався евакуацією людей та розмістив їх в неопалюваній оселі, тому 29 січня 2014 року о 16.30 годині вимушений був поїхати на автомобілі за дровами, але був зупинений працівникам патрульної поліції без водійського посвідчення.

Вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення від 29.01.24 серії ААД № 591061; довідку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного розгляду.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №591061 від 29.01.2024 року, ОСОБА_1 , 29 січня 2024 року о 16.30 годин по автодорозі Т0408 90 км. керував автомобілем марки «Форд Транзит», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Порушення вчинене повторно протягом року, чим порушив вимоги п.2.1 а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

У протоколі зафіксовано, що документи не вилучались. У графі Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено на окремому аркуші. Протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП і повідомлено місце та час розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис (а.с.1);

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих працівникам поліції 29.01.2024 року, останній зазначив, що він є волонтером, здійснює евакуацію людей з гарячих точок, відвозить гуманітарну допомогу в прифронтові місця. Зазначає, що вже здійснив евакуацію 26 чоловік, а ще 400 чоловік чекають допомоги в с. Велика Новосілка. Саме з цієї причини він, не зважаючи на відсутність права керування траспортними засобам, сів за керма автомобіля та керував транспортним засобом (а.с.2);

Відповідно до довідки поліцейського СРПП ВП № 1 СРУП ГУНП в Дніпропетровській області Юрія Рожко від 29.01.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 та ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.5).

Відповідно до копії постанови Покровського районного суду Дніпропетровської області від 27.06.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки (а.с.10-11).

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

Вимогами ч.5 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами 2- 4 ст. 126 КУпАП.

Аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, вчиненого повторно протягом року, при обставинах встановлених постановою судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, чим він порушив вимоги п.2.1 а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

У свою чергу в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не оспорює фактичні обставини справи та керування ним транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, повторно протягом року, а лише зазначає про те, що дане правопорушення були вчинене ним у стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

В постанові Верховного Суду від 21 грудня 2018 року, на яку посилається апелянт ОСОБА_1 , суд зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються, як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Суд роз`яснив, що стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім.

Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

З огляду на викладене та враховуючи, що з матеріалів справи не вбачається та не підтверджено ОСОБА_1 , що він 29 січня 2024 року о 16.30 годині діяв в стані крайньої необхідності, зокрема для усунення небезпеки, яка загрожувала його здоров`ю, чи здоров`ю інших осіб; він чи інші особи потребували негайного звернення за медичною допомогою, тощо, і ці обставини не могли бути усунуті іншими засобами чи іншими особами, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтом дані про те, що за обставинами вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП, він діяв в стані крайньої необхідності об`єктивно не підтверджуються належними та допустимим доказами. Навпаки, як зазначив під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 , за встановлених місцевим судом обставин 29 січня 2024 року о 16.30 годині він вже не займався евакуацією людей, а шукав дрова для опалення, що у розумінні ст.18 КУпАП, виключає наявність в його діях крайньої необхідності.

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчини ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи нза п.4 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Відтак, доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу. Таку позицію апелянта слід розцінювати, як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Враховуючи викладене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.4 ст.247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановлені рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить - 40 800 грн., з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без безоплатного вилучення транспортного засобу, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО