ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/218/24 Головуючий в 1 інст. Калюжна В.В.
Провадження №33/807/485/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Штенгелова О.В. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2024 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17000, 00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 23.12.2023 року, о 10 годині 39 хвилин, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21130», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по бул. Шевченка, біля буд. 71А у м. Запоріжжі з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей, які не реагують на світло; тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України. Від керування відсторонений, про відповідальність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Штенгелов О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій зазначив, що вважає постанову суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , не вжив заходів для його повідомлення про перебування справи у провадженні суду. Жодних повісток про виклик до суду ОСОБА_1 не надходило, як і судових повідомлень на його мобільний телефон. Більш того, ОСОБА_1 не був обізнаний про те, що відносно нього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не був присутній під час його складання працівниками поліції.

Зазначає, що вищевказані обставини обмежили ОСОБА_1 в праві на захист та праві бути присутнім під час розгляду даної справи, надавати відповідні пояснення, а також користуватися іншими правами, визначеними КУпАП.

Просить скасувати постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, постановити нову, якою закрити провадження у справі

Окрім вимог щодо скасування даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску за наведених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 , його захисника адвоката Штенгелова О.В. про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, оскільки адвокат після призначення справи до апеляційного розгляду був повідомлений за телефоном про час та місце розгляду поданої ним апеляційної скарги, до початку розгляду справи ознайомився з матеріалами справи (а.с. 42-43), проте не з`явились для участі у розгляді справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю ОСОБА_1 та його захисника адвоката Штенгелова О.В., що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 23 грудня 2023 року серії ААД № 619540 підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 5);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 11693 від 23 грудня 2023 року, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження повного медичного обстеження (а.с.6);

- відеозаписом події (а.с. 10).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, наркотичного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння-порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Із положень ст. 266 КУпАП вбачається, що водій транспортного засобу має право відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння, про що складається відповідний протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Слід зауважити на вимогах п. 2.5 ПДР України, згідно яких на водія покладається обов`язок на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану, зокрема наркотичного сп`яніння.

Із відеозапису події, який міститься в матеріалах справи вбачається, що працівниками поліції був зупинений водій транспортного засобу «ВАЗ 21130», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 . Далі, зафіксовано огляд транспортного засобу працівниками поліції. При спілкуванні з ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра щодо знаходження водія у стані наркотичного сп`яніння. Було проведено візуальний огляд водія на стан сп`яніння та йому було запропоновано пройти медичний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі. Водій надає згоду, проте повертається до свого транспортного засобу та тривалий час уникає від неодноразових пропозицій працівників поліції проїхати до закладу охорони здоров`я. Далі, зафіксовані обставини в закладі охорони здоров`я, з яких вбачається як лікар-нарколог здійснює зовнішній огляд водія ОСОБА_1 , прямування останнього до кімнати заборону біологічного матеріалу. Проте, ОСОБА_1 не здійснює відповідний забір сечі. Працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_1 , що в разі повторної не здачі біологічно матеріалу для проведення лабораторного дослідження, його дії будуть розцінені як відмова від проходження огляду. Зі спливом трьох годин, ОСОБА_1 біологічний матеріал сечу для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння не надав. На підставі чого лікарем був складений медичний висновок, в якому зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від повного медичного огляду. ОСОБА_1 швидко залишає спеціалізований медичний заклад. Працівник поліції навздогін повідомляє ОСОБА_2 , що відносно нього буде складено протокол аз ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлений для розгляду до суду, розташованого за місцем його проживання.

Така поведінка ОСОБА_2 вказує, що він не мав на меті пройти огляд на стан сп`яніння, а навпаки здійснював активні, свідомі та вольові дії, щоб ухилитись від проходження медичного огляду у повному обсязі, та, як наслідок, уникнути відповідальності.

При цьому суд бере до уваги і фізіологічні потреби людини через призму достатньої тривалості часу, що були надані ОСОБА_1 для здачі біоматеріалу.

Відомості з оглянутого відеозапису свідчать про тривалий проміжок часу з моменту зупинки водія (о 10 год. 39 хв.) до часу його відмови здати у медичному закладі біоматеріал (о 13 год. 40 хв.), що переконує суд у достатності у ОСОБА_1 часу для його здачі, що обумовлено також і фізіологічними потребами людини.

Отже, у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо відмови з боку водія ОСОБА_1 пройти повний медичний огляд і, на переконання апеляційного суду, порушень щодо процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, якого згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП було доставлено до медичного закладу, не виявлено.

Отже, на переконання апеляційного суду працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, визначену ст.266 КУпАП.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо порушення судом права на захист ОСОБА_1 через розгляд справи за його відсутності, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Суд першої інстанції двічі призначав розгляд справи, проте, у зв`язку з не отриманням судових повісток ОСОБА_1 , які були скеровані за його домашньою адресою, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення та його неявкою у судові засідання, суд першої інстанції відклав судове засідання, яке було призначено на 22 січня 2024 року, а вже в разі повторної неявки до суду ОСОБА_1 , розглянув справу за його відсутністю.

При цьому, відеозапис події, який міститься в матеріалах справи засвідчує обізнаність ОСОБА_1 про складання відносно нього медичного висновку з результатом «відмова від повного медичного обстеження», попередження працівниками поліції про складання відносно нього протоколу у разі не проходження ним медичного огляду, як наслідок притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового засідання, проте до ОСОБА_1 так і не отримав судову повістку та у судове засідання повторно не з`явися.

При цьому, суд аргументовано розцінив як мету затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 з метою дотримання строків розгляду справи та строків, встановлених ст. 38 КУпАП, з чим погоджується і суддя апеляційного суду.

Одночасно, суддя апеляційного суду зауважує, що апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом поновлення його захиснику адвокату Штенгелову О.В. строку на апеляційне оскарження постанови суду, виклику його та адвоката до суду апеляційної інстанції, але останні не реалізували зазначені права.

Отже, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові стосовно суті інкримінованого адміністративного правопорушення є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а тому суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Поновити адвокату Штенгелову О.В., який дії в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката Штенгелова О.В., подану інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/218/24