1Справа № 335/5887/24 3/335/1862/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

7 червня 2024 р. суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєва І.П., розглянув справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , студента електротехнічного факультету ЗНТУ, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 185 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

В протоколі серії ВАВ № 393700 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, за таких обставин.

17.05.2024 о 20:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 14, здійснив злісну непокору законним вимогам працівника поліції, а саме ст. 32 Закону України «Про Національне поліцію», в категоричній формі відмовився надавати документи, що посвідчують особу та називати себе. Подія фіксувалася на відеозапис.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину не визнав, просив провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення, оскільки вимога поліцейського була незаконною.

Заслухавши, особу яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Статтею 185 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктом цього правопорушення виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Таке правопорушення повинно проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Вказане тлумачення викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 № 10-рп/2011.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» № 8 від 26.06.1992 (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 інкримінується не виконання законної вимоги поліцейського, що виразилося в не пред`явленні ним документів, що посвідчують особу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

За частиною другою цієї статті у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Не пред`явлення ОСОБА_1 військово-облікового документа в цьому випадку не інкримінується.

Вказані випадки, коли поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, є вичерпними й не підлягають розширеному тлумаченню.

В цей же час, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, чи мав місце такий випадок, передбачений ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», який би надавав право поліцейському вимагати від ОСОБА_1 пред`явлення ним документів, що посвідчують особу.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук. Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

З досліджених судом відеозаписів встановлено, що поліцейський зупинив на вулиці ОСОБА_1 як перехожого, не назвався, не пред`явив в порушення вищенаведених приписів законодавства документів, що підтверджують власне службове становище, а також не назвав чітких, передбачених ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» підстав, для перевірки документів ОСОБА_1 . Поліцейський на відеозаписі поводиться зухвало, що суперечить засадам ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», який визначає обов`язки поліцейського. На вказані порушення законодавства також посилається ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях й в судовому засіданні під час розгляду справи.

Вказані доводи ОСОБА_1 суд вважає слушними з таких підстав.

Так, доказів того, що ОСОБА_1 перебував на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю, матеріали справи не містять.

Також протокол про адміністративне правопорушення не містить даних про те, вимогу якого саме працівника поліції (ПІБ, посада, звання), не виконав ОСОБА_1 .

Крім того, на переконання суду, поведінка ОСОБА_1 на відеозаписах не містить елементів злісної непокори, навпаки, останній намагався з`ясувати у поліцейських передбачену законодавством підставу для перевірки документів, що є його безумовним правом, однак чіткої відповіді не отримав, оскільки поліцейський вдався до критики та висловлював явне незадоволення такою поведінкою ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що перелік підстав, за яких поліцейський має право вимагати від особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, визначений ст. 32 Закону України «Про національну поліцію». Поліцейський не має права вимагати від особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу у випадках, не передбачених вказаним законом, або якщо така перевірка заснована виключно на бажанні поліцейського.

Поряд із цим, посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законним вимогам працівника поліції, а саме ст. 32 Закону України «Про Національне поліцію», є недоречними, оскільки вказана норма закону регламентує поведінку працівників поліції, але аж ніяк не пересічних громадян.

Відповідно до ст. 60 Конституції України ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

В цей же час, відповідальність за ст. 185 КУпАП настає тільки у випадку наявності законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має законодавче підґрунтя

За таких обставин неможливо визнати, що вимога поліцейського щодо пред`явлення ОСОБА_1 документів, що посвідчують особу в цій конкретній ситуації була законною, а поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вказані події не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

В цей же час в матеріалах справи відсутнє документального підтвердження правомірності такої вимоги працівника поліції з інших підстав, а тому, суд констатує безпідставність такої вимоги, що є підставою в силу положень правового принципу «плодів отруєного дерева» вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, в тому числі, процедуру затримання, неправомірними, а здобуті дані недопустимими доказами.

Сам по собі факт того, що ОСОБА_2 відмовився виконувати вимогу поліцейського щодо пред`явлення документів, що посвідчують особу, ще не утворює складу адміністративного правопорушення, оскільки не будь яка вимога поліцейського є законною.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Матеріали справи не містить доказів того, що настав випадок, прямо передбачений законами України, який би вказував на те, що ОСОБА_1 необхідно було затримати з метою встановлення особи. На переконання суду працівники поліції своїми діями перевищили повноваження, визначені законом, а такий захід забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, як адміністративне затримання ОСОБА_1 , оформлений протоколом АЗ № 048975 від 17.05.2024, не був необхідним та виправданим в демократичному суспільстві.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня. У вузькому сенсі доктрина «плодів отруєного дерева» зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими.

Тому, суд констатує істотні порушення при оформленні працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, матеріалів справи, що є підставою для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 27, 34, 35, 130, 247, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

Суддя І.П. Соболєва