Справа № 509/2032/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2024 року суддя Овідіопольського районного суду Козирський Є.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №852621 зазначено, що 25.02.2024 о 22 год 50 хв в Одеська обл, с. Лиманка, вул. Ізмаїльська 14, водій Абу Собех Акрам Валід Ібрагім керував транспортним засобом «Land Rover Range Rover», н/з НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» ООР у лікаря-нарколога зі згоди водія. Стан наркотичного сп`яніння підтверджується висновком №000636 складеному 01.03.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник Абу ОСОБА_2 - адвокат Губська Х.Ю надала суду заперечення та просила провадження в справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості про порушення вимог ПДР водієм або інших підстав для зупинки транспортного засобу, відсутні підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння, поліцейськими порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, матеріалами справи не підтверджено факт перебування особи в стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

В письмових поясненнях захисник зазначає, що матеріалами справи не доведено факт порушення водієм правил дорожнього руху які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення. Працівниками поліції протиправно та безпідставно було проведено огляд водія на стан сп`яніння, оскільки єдиним чим керувались співробітники патрульної поліції відомості в їх планшетному пристрої з системи ІПНП про раніше складений адміністративний протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також посилається на порушення працівниками поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про час і місце її розгляду, був позбавлений можливості надати будь-які пояснення та всупереч вимогам ст. 256 КУпАП при складанні протоколу йому не було роз`яснено права і обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП. Захисник пояснила, що за рекомендацією лікаря з 06.02.2024 по 20.02.2024 ОСОБА_1 притримувався лікування, приймав без рецептурні ліки, а саме: Корвалкапс Екстра, Кардонат та Біонорм. До суду було надано копії подяк, що характеризують особу водія.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить таких висновків.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції даної норми вбачається, що для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, необхідно установити наявність таких обставин: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення в даному випадку є об`єкт правопорушення суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах; об`єктивна сторона правопорушення перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом; суб`єкт адміністративного правопорушення - спеціальний, тобто водії транспортних засобів, інші особи, що керували транспортними засобами.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за статтею 130 КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлений статтею 266 КУпАП України, якою передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обов`язок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стосується тільки водія, тобто особи, яка здійснює управління транспортним засобом.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, слід зазначити, що процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103.

Згідно з п. 10 Порядку огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 12 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Отже, порушення поліцейським Інструкцій та Порядку при здійсненні огляду, направлення на огляд та оформлення його результатів, тягне за собою визнання недійсними результату огляду, порушення порядку складення протоколу і як наслідок - звільнення від адміністративної відповідальності особи в суді.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з боку водія не було порушень правил дорожнього руху, а отже були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу.

Під час дослідження відеозаписів судом встановлено, що в поліцейських при розмові з водієм не було сумнівів щодо його стану і поведінки та не виявили в останнього жодних ознак сп`яніння. А вже після перевірки особи водія та виявлення відомостей про раніше складений адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП поліцейські вирішили провести огляд водія на стан сп`яніння. Таким чином, в поліцейських були відсутні підстави для проведення огляду водія на стан сп`яніння. В протоколі про адміністративне правопорушення ознаки наркотичного сп`яніння особи не було зазначено.

Як вбачається із копії акту медичного огляду №000636 встановлено, на момент огляду у обстежуваного ОСОБА_1 : шкіряні покрови без пошкоджень; поведінка напружена, скарг на стан немає; стан свідомості та орієнтування не порушені, мова послідовна; язик чистий по середній лінії; пульс 60 за хв, артеріальний тиск 100/60 (звичайний для особи); стан зіниць - не зазначено, реакція на світло млява; рухи не порушені; міміка млява; в позі Ромберга похитування; пальце-носову пробу виконує задовільно; ЧМТ- відсутні, ознак органічного ураження центральної нервової системи не виявлено; зі слів наркотичні та лікарські речовини не вживав; запаху алкоголю немає; інші прояви та симптоми відсутні. При досліджені біологічного середовища (сечі) виявлені барбітурати.

Суддя звертає увагу, що ознаки наркотичного сп`яніння, зазначені поліцейським частково суперечать зазначеному лікарем у акті медичного огляду, зокрема щодо зіниць очей, які , як зазначає лікар, не змінені.

З відеозаписів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що поведінка водія не є сумнівною, є адекватною, він спілкується з поліцейськими, логічно висловлює свої міркування. При цьому нервування водія вочевидь зумовлено лише діями поліцейських, які без очевидних на те підстав постійно вказували, що він знаходиться в стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, з огляду на викладене вище, будь-яких об`єктивних даних щодо перебування водія в стані наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять.

Захисником надані пояснення, що за рекомендацією лікаря з 06.02.2024 по 20.02.2024 (два тижні) ОСОБА_1 притримувався лікування, приймав без рецептурні ліки, а саме: Корвалкапс Екстра, Кардонат та Біонорм та 25.02.2024 він жодних з назначених лікарем препаратів вже 5 днів як не вживав. На підтвердження було надано виписку із медичної картки хворого №421 від 25.04.2024.

Захисником також було надано суду копію адвокатського запиту до АТ «Київський вітамінний завод», копію адвокатського запиту до МОЗ України від 07.05.2024, копію відповіді МОЗ України №24-04/19409/2-24 від 09.05.2024, копію відповіді АТ «Київський вітамінний завод» від №17/1217 від 16.05.2024, Інструкцію для медичного застосування лікарського засобу «Корвалкапс Екстра», затверджену наказом МОЗ України від 04.04.2019 №728, копію адвокатського запиту від 17.05.2024 та копію відповіді сімейного лікаря КНП «ЦПМСД №3» ОМР від 28.05.2024.

МОЗ України зазначено, що станом на 09.05.2024 лікарський засіб «Корвалкапс Екстра» зареєстровано та дозволено до застосування. В Інструкції повинні бути враховані всі особливості лікарського засобу про його застосуванні як профілактичного так і лікувального засобу та вона, по суті, є юридичним документом, що підтверджує відповідальність виробника/заявника за лікарський засіб щодо забезпечення його правильного, безпечного, ефективного та найзручнішого застосування хворим.

З наданих відомостей АТ «Київський вітамінний завод» вбачається, що згідно інструкції для медичного застосування лікарського засобу «Корвалкапс Екстра» лікарський засіб містить фенобарбітал, який може викликати порушення координації та швидкості психомоторних реакцій, що слід враховувати під час вирішення питання щодо керування автотранспортом або іншими механізмами.

Щодо надання інформації про час, протягом якого в сечі людини зберігаються залишки лікарського засобу «Корвалкапс Екстра», а час після припинення його вживання лікарський засіб втрачає здатність впливати на швидкість реакції, повідомлено, що така інформація в АТ «Київський вітамінний завод» відсутня.

В той же час, згідно інструкції для медичного застосування лікарського засобу «Корвалкапс Екстра» дія розвивається через 1545 хвилин та триває протягом 36 годин. В осіб, які раніше приймали препарати барбітурової кислоти, тривалість дії скорочується за рахунок прискореного метаболізму фенобарбіталу в печінці, де барбітурати викликають індукцію ферментів. У людей літнього віку та пацієнтів із цирозом печінки метаболізм Корвалкапсу Екстра знижений, тому у них період напіввиведення лікарського засобу подовжується, що потребує зменшення дози та збільшення інтервалів між його прийомами.

Відповідно до відповіді сімейного лікаря КНП «ЦПМСД №3» ОМР - описана симптоматика в акті медичного огляду №000636 нехарактерна для наркотичного сп?яніння під дією барбітуратів. З огляду на особливості складу препарату «Корвалкапс Екстра», можливих особливостей метаболізму організма, після припинення вживання препарату (у разі вживання препарату «Корвалкапс Екстра» протягом двох тижнів по 1 капсулі 2 рази на добу) на шостий день імовірність залишків барбітуратів у сечі існує для будь-якого пацієнта.

Корвалкапс Екстра - за фармакотерапевтичною групою належить до снодійних і седативних засобів. Дія визначається компонентами, що входять до його складу: заспокійлива і спазмолітична.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вживав лікарський препарат із вмістом фенобарбіталу в кількості 36,52 мг упродовж 14 днів, у його біологічному середовищі (сечі) могли залишитися залишки барбітуратів. Він не міг перебувати у стані сп`яніння.

З цього приводу, суд вважає, що акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000636 не підтверджує стану наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки характеризуючі ознаки такого сп`яніння в ньому відсутні, окрім посилання на результати тесту. З урахуванням зазначеного, висновок про стан наркотичного сп`яніння, на думку суду, є суперечливим.

За таких обставин, висновок та акт огляду особи на виявлення стану наркотичного сп`яніння не підтверджує того, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а лише вказує про наявність у сечі наркотичних речовин.

Водночас відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП настає не за факт вживання наркотичних засобів, який може мати місце задовго до моменту огляду, а за керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, що у даній справі не знайшло свого підтвердження.

Враховуючи, що матеріалами адміністративної справи не підтверджується факт перебування особи в стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом обставини, викладені у протоколі, не доведені належним способом доказування, приймаючи до уваги те, що на орган, яким складено протокол про адміністративне правопорушення покладено обов`язок доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, слід дійти висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №852621 від 08.03.2024, висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння від 01.03.2024 №000636 та акт медичного огляду особи №000636 складені відносно ОСОБА_1 неможливо визнати такими процесуальними документами, які засвідчують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Це в свою чергу свідчить про те, що матеріали даної справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, у суду відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що достатніх доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду адміністративних матеріалів в суді, - не здобуто, а ті що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення, - суддя оцінює критично з наведених вище обставин.

Дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що переконливі та беззаперечні докази на підтвердження вчинення поза розумним сумнівом Абу ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3 839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним та беззаперечним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути доведені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у їх сукупності, та не викликали сумніви.

Встановлені вище факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 , які не дають суду достатніх підстав дійти висновку про те, що дії останнього містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Так, у своїй Постанові від 08 липня 2020 року Верховний Суд у справі 463/1352/16-а вказав, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення покладено на суб`єкта владних повноважень.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно з вимогами частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), пункт 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Спираючись на положення частини першої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Водночас, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України а загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 1статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

Встановивши порушення вимог КУпАП, відсутності доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, виходячи з загальних засад правосуддя, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, за тієї умови, що суддя не має компетенції самостійно збирати докази, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130КУпАП.

Керуючись ст. ст.130,247,276-284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя:Козирський Є. С.