Справа №591/9292/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О.В.
Номер провадження 33/816/270/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 212-3 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/9292/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 02.11.2023, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 28)

визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки протокол був складений із численними порушеннями вимог закону і ґрунтується виключно на заяві адвоката Журавльова М. С., відсутні будь-які докази, які б поза розумним сумнівом свідчили про вчинення нею правопорушення. Вказує, що із долучених до адвокатського запиту документів та із самого запиту неможливо було встановити законодавчо визначені підстави для отримання запитуваної інформації в межах повноважень та компетенції міжрегіонального управління, що унеможливило однозначно ідентифікувати перелік питань та інформації, які стосуються описаних у запиті обставин.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 02.11.2023 ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, і на неї накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, 14.08.2023 начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», неправомірно відмовила у наданні інформації на адвокатський запит адвоката Журавльова М. С. від 08.08.2023 № 320/23-аз, чим порушила право адвоката на своєчасне отримання інформації, необхідної для надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 27-11-22 від 27.11.2023.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце апеляційного розгляду, учасники провадження у справі про адміністративне правопорушення в судове засідання не з`явились, від ОСОБА_1 (заява від 14.03.2024 вх. № 2669/24вх від 15.03.2024) та від ОСОБА_4 (заява від 13.03.2024 вх. № 2616/24 вх від 14.03.2024) надійшли письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність, ОСОБА_4 просить рішення судді суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності сторін провадження, що не суперечить вимогам КУпАП.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП).

Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. При цьому ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).

Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ХВ № 12 від 03.10.2023, складеного уповноваженою Радою адвокатів Харківської області Сіренко О. О., суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що начальник Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», неправомірно відмовила адвокату Журавльову М. С. у наданні інформації на його адвокатський запит від 08.08.2023 № 320/23-аз, чим порушила право адвоката на своєчасне отримання інформації, необхідної для надання правничої допомоги.

На обґрунтування свого рішення суддя суду першої інстанції послався на адвокатський запит адвоката Журавльова М. С. від 08.08.2023 № 320/23-аз за договором про надання ОСОБА_5 правничої допомоги № 27-11-22 від 27.11.2023, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1108217 від 27.11.2022, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2048 серії ХВ № 000339 від 23.11.2016, заяви ОСОБА_5 від 07.08.2023, листа начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 «Про розгляд запиту» № 38390/34921-26-23/15.3 від 14.08.2023.

Разом з тим, вказані вище висновки судді суду першої інстанції не у повній мірі відповідають фактичним обставинам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, як було установлено в ході апеляційного розгляду справи, 08.08.2023 адвокат Журавльов М. С., діючи в інтересах ОСОБА_5 згідно договору про надання правничої допомоги № 27-11-22 від 27.11.2023, звернувся з адвокатським запитом в порядку ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Паршеній Ю. С., додавши до нього копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1108217 від 27.11.2022, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2048 серії ХВ № 000339 від 23.11.2016, згоди (дозвіл) ОСОБА_5 від 07.08.2023 на отримання адвокатом інформації (а. с. 4, 5, 6), у якому просив:

1) «Підтвердити відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану інших (крім актового запису про народження ОСОБА_6 ) актових записів про народження, в яких ОСОБА_5 має статус матері»;

2) «Підтвердити відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану інших (крім актового запису про шлюб з ОСОБА_7 ) актових записів про шлюб, в яких ОСОБА_5 має статус дружини»;

3) «Чи має ОСОБА_5 інших офіційно зареєстрованих дітей, крім ОСОБА_6 .?»;

4) «Чи укладала ОСОБА_5 інші офіційно зареєстровані шлюби з іншими чоловіками окрім ОСОБА_7 ».

На вказаний адвокатський запит листом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Свистун І. П. «Про розгляд запиту» № 38390/34921-26-23/15.3 від 14.08.2023 (а. с. 10-11, абз. 10 листа) була надана відповідь, згідно якої адвокат Журавльов М. С. був повідомлений про те, що «підставою для перевірки наявності відповідної конфіденційної інформації відносно громадянки ОСОБА_5 та виконання адвокатського запиту до відділу державної реєстрації актів цивільного стану також повинна бути надана копія договору (витяг з нього) про надання правової допомоги, засвідчена у встановленому законодавством порядку, укладеного між громадянином та адвокатом, в якому зазначається, що громадянин, який має право на отримання відповідного документа або інформації, уповноважує на це адвоката».

Одночасно, із необхідністю надання копії договору (витягу з нього) про надання правової допомоги, начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 у своєму листі також було проінформовано адвоката Журавльова М. С. і щодо суті порушених у його адвокатському запиті питань (а. с. 10-11, абз. 11-13 листа), зокрема те, що «Державний реєстр актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр) - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану (народження фізичної особи, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміну імені та смерть), зміни, що вносяться до актових цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього (ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Реєстр, як державна електронна інформаційна система, містить відомості про акти цивільного стану, що не прив`язані до однієї фізичної особи, тому, не відображає та не фіксує родинні стосунки між особами, а також не містить відомості про акти цивільного стану, що були зареєстровані компетентними органами іноземних держав. Пошук відповідного актового запису цивільного стану в Реєстрі здійснюється за видом актового запису згідно з інформацією про особу, яку надав запитувач, а саме, прізвище, ім`я, та по батькові, дата народження. Здійснити пошук відомостей про дитину для отримання інформації про відсутність факту її народження не є можливим без зазначення її прізвища, власного імені, по батькові та дати народження, а пошук відомостей про шлюб - без зазначення прізвища, імені, по батькові другого з подружжя».

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 212-3 КУпАП («Порушення права на інформацію та права на звернення») настає:

1) за неправомірну відмову в наданні інформації;

2) несвоєчасне або неповне надання інформації;

3) надання інформації, що не відповідає дійсності, у відповідь на адвокатський запит, запит кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, її палати або члена відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ця норма матеріального права КУпАП кореспондується із ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а згідно ч. 1 цієї статті Закону адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту; до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту (ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Необхідно ураховувати також, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правничої допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 1-2 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Таким чином, лист начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Свистун І. П. № 38390/34921-26-23/15.3 від 14.08.2023 одночасно містить у собі як вимогу адвокату надати копію договору (витягу з нього) про надання правової допомоги, що дійсно не узгоджується з приписами ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», так і пряму відповідь на адвокатський запит від 08.08.2023 № 320/23-аз (абз. 11-13 листа СМРУ МЮ) по суті, що свідчить про отримання адвокатом Журавльовим М. С. інформації на його адвокатський запит.

Тобто, згідно листа № 38390/34921-26-23/15.3 від 14.08.2023, адвокату Журавльову М. С. було роз`яснено, що підтвердити відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану інших (крім актового запису про народження ОСОБА_6 ) актових записів про народження, в яких ОСОБА_5 має статус матері; підтвердити відсутність у Державному реєстрі актів цивільного стану інших (крім актового запису про шлюб з ОСОБА_7 ) актових записів про шлюб, в яких ОСОБА_5 має статус дружини, а також надати відповідь на питання про те, чи має ОСОБА_5 інших офіційно зареєстрованих дітей, крім ОСОБА_6 та чи укладала вона інші офіційно зареєстровані шлюби з іншими чоловіками, окрім ОСОБА_7 , не є можливим, і було проінформовано з яких причин.

Аналізуючи повноту відповіді Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адвокатський запит, апеляційний суд ураховує приписи ст. 34 Конституції України, ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 4.XI.1950 (далі - Конвенція), ст. 19 Загальної декларації прав людини, ст. 18 і 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, рекомендації Ради Європи № R (81)19 про доступ до інформації, що перебуває в розпорядженні державних органів, а також судову практику ЄСПЛ, який оцінуючи ст. 10 Конвенції, узагальнив свою практику в таких справах і «встановив 4 критерії, за якими обмеження доступу до інформації може визнаватися втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів: (а) мета запитувача або для чого потрібна інформація; (b) природа (характер) інформації; (с) роль запитувача; (d) чи була інформація «готова та доступна» (рішення від 8.11.2016 у справі «Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини» (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary), заява № 18030/11; рішення від 17.04.2009 у справі «Таршошаг а Сободшагйогокерт проти Угорщини» (Tarsasag a Szabadsagjogokert v. Hungary), заява № 37374/05).

Наведене вище узагальнення ЄСПЛ узгоджується і з ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», згідно якої «публічна інформація» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим законом.

З огляду на викладене, однією з основних «ознак» публічної інформації є те, що вона повинна бути «готовою», тобто створеною на момент отримання запиту розпорядником, хоч ЗУ «Про доступ до публічної інформації» напряму і не регулює відносини зі створення інформації (надання витягів, довідок, пояснень, роз`яснень тощо), тому розпорядник інформації зобов`язаний надати ту інформацію, яка вже існує і зафіксована на певному матеріальному носієві. При цьому, на думку апеляційного суду, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків (не є створенням інформації, якщо для надання відповіді не потрібно залучати «значні інтелектуальні зусилля», проводити «змістовний аналіз»).

«Змістовним аналізом» може бути надання висновку щодо певного документа, аналіз чи узагальнення, надання висновку щодо співвідношення його частини, здійснення нових розрахунків тощо, а «аналітичною обробкою» може вважатись опис чи переказ повного змісту документа, певного відео, аудіо чи фото, що полягає у перенесенні інформації на новий матеріальний носій. Тобто, йдеться не просто про копіювання інформації, а про її створення у новому форматі, що потребує змістовного аналізу.

Що стосується визначення критерію «доступність інформації» (англ. Availability), то це властивість інформаційного ресурсу, яка полягає в тому, що користувач та/або процес, який володіє відповідними повноваженнями, може використовувати цей ресурс відповідно до правил, встановлених політикою безпеки, не очікуючи довше заданого (прийнятного) інтервалу часу. Тобто, суть властивості полягає в тому, що потрібний інформаційний ресурс знаходиться у виді, необхідному користувачеві, в місці, необхідному користувачеві, і в той час, коли він йому необхідний.

Таким чином, критерій «готовність і доступність запитуваної інформації» свідчить про те, що надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних і особа, в розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет відповідності зазначеним вище чотирьом критеріям, у тому числі чи була інформація «готова та доступна».

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 № 11 (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, «під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин». Межі дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень також висвітлено і у висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, згідно яких «дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі; важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким».

Повертаючись до справи, апеляційний суд приходить до переконання, що адвокат Журавльов М. С., діючи в інтересах ОСОБА_5 згідно договору про надання правничої допомоги № 27-11-22 від 27.11.2023, запитував (адвокатський запит від 08.08.2023) у керівника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області УДР СМУ Міністерства юстиції ОСОБА_8 інформацію, яка ще не була створена, тобто для виконання адвокатського запиту по суті порушених у ньому питань відсутній важливий критерій «готовності та доступності» інформації, про що його було повідомлено листом начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 «Про розгляд запиту» № 38390/34921-26-23/15.3 від 14.08.2023, починаючи з абз. цього 11 листа.

Той факт, що цим же листом адвокат Журавльов М. С. повідомлявся про необхідність надання копії договору (витягу з нього) про надання правової допомоги, хоч і свідчить про недотримання вимог ст. 24 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» розпорядником інформації ОСОБА_5 , але не утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, оскільки апеляційним судом не була установлена «неправомірна відмова начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_1 у наданні інформації адвокату Журавльову М. С. на його адвокатський запит від 08.08.2023 № 320/23-аз», як про це було викладено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ХВ № 12 від 03.10.2023.

Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції вказані обставини не врахував, а також не обґрунтував та не умотивував належним чином свої висновки у процесуальному рішенні, а саме не були належним чином ураховані доводи ОСОБА_1 щодо відсутності її вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, а також доводи останньої не були проаналізовані з огляду на узагальнені рішення ЄСПЛ щодо наявності 4-х критеріїв, за якими обмеження доступу до інформації може визнаватися втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів, чим були допущені істотні порушення норм процесуального права.

Зокрема, у своєму рішенні в справі «Бубон проти Росії» (Bubon v. Russia, заява № 63898/09) ЄСПЛ «дійшов висновку, що відповідні органи не мали такої конкретної інформації, яку вимагав заявник; отже, інформація, яку він шукав, не тільки не була «готова та доступна», але й не існувала в тій формі, в якій її запитував заявник» (§ 44). ЄСПЛ нагадав, що «ст. 10 Конвенції не накладає обов`язку збирати інформацію на вимогу заявника, особливо коли, як і в цій справі, йдеться про значний обсяг роботи» (див. також §§ 25-, 28, рішення у справі «Вебер проти Німеччини», заява № 70287/11), а тому Суд не встановив порушення ст. 10 Конвенції у цій справі.

Обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП). При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Вартою уваги в контексті вмотивованості постанови судді є правова позиція, викладена в окремих рішеннях ЄСПЛ, зокрема у рішенні № 19997/02 від 15.02.2007 в справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania), згідно якої «суд першої інстанції не здійснив розгляд усіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував надані докази, що йому б надало можливість, у разі необхідності, ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити».

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважив, що «елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання її винною у вчиненні цього правопорушення в судовому засіданні встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_1 права адвоката на інформацію (права на звернення) чи обмеження його доступу до інформації, яке може визнаватись втручанням у реалізацію свободи вираження поглядів.

Оскаржувана постанова підлягає скасуванню через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі - закриттю, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 02.11.2023 відносно ОСОБА_1 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права і порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247, п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрити через відсутність в діях складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 212-3 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов