Справа № 132/3223/24
Провадження № 33/801/962/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач: Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Міхасішина І.В.,

за участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зубань О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зубань Олександра Олександровича на постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Стрижавка Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого одну малолітню дитину, непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.5 ст.126 КУпАП,

встановив:

Постановою Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. що становить 40800грн.00коп. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605грн.60коп.

Не погодившись із зазначеною постановою, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності адвокат Зубань О.О. подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, звільнивши ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП за малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням, а провадження у справі закрити.

Доводи апелянта полягають у тому, що він щиро розкаюється, вину визнає, також просить врахувати відсутність негативних наслідків чи завдання шкоди, зазначає, що ОСОБА_1 має негативний стан здоров`я, статус учасника бойових дій є інвалідом війни, наявність на його утриманні хворобливої неповнолітньої дитини та дружини, яка перебуває у дискретній відпустці.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Зубань О.О. апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями частин 1, 2 статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повторно протягом року після вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, 28 вересня 2024 року о 17год.10хв. на автомобільній дорозі М-21, 273км., керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки (моделі) «Ford Transit», номерний знак « НОМЕР_1 », будучи особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КпАП України полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, тобто керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, керуванні транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 2.1(а) Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Обґрунтовуючи висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, суд першої інстанції вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, відображені у таких джерелах доказування, як протокол про адміністративне правопорушення за серією ЕПР1 № 138779 від 28.09.2024 року; рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Матійчука М.О. від 28.09.2024 року, згідно якого 28 вересня 2024 року о 17год.10хв. на автомобільній дорозі М-21, 273км., був зупинений транспортний засіб, а саме автомобіль марки (моделі) «Ford Transit», номерний знак « НОМЕР_1 », під керуванням водія ОСОБА_1 , який не мав права керування таким транспортним засобом; інформацією з адмінпрактики та довідкою інспектора ГАП Грабовського В., згідно яких, ОСОБА_1 був притягнутий 19.04.2024 року на підставі постанови серії ЕНА № 1950920 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП; відеозаписи з нагрудних бодікамер уповноважених працівників поліції (відеореєстраторів), згідно яких зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем марки (моделі) «Ford Transit», номерний знак « НОМЕР_1 », його зупинення працівниками поліції за порушення вимог ПДР України, та іншими матеріалами.

За змістом статей 254, 255, 256 КпАП України протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КпАП України, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

Відповідно до статті 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Отже, протоколи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 сумніву не викликають, оскільки відповідають вимогам статей 254, 256 КАП України, тому є належними доказами по справі.

Матеріали адміністративного провадження жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції та щодо оскарження таких дій і його результатів не містять, а відтак доводи скарги про те, що вони є неналежними докази відхиляються.

Разом з тим, матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки він не отримував права керування транспортними засобами, апеляційний суд розцінює критично.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 зазначила, що суд може призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винною у порушенні правил безпеки дорожнього руху, незалежно від того, чи мала вона посвідчення водія на момент вчинення правопорушення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримання принципу правової визначеності (рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України», рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України»), а Конституційний Суд України у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України»; рішення від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України»; рішення від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» ).

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу процесуальних норм законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення порушеного питання поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону.

Таким чином, враховуючи характер скоєного правопорушення, особу правопорушника, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано застосовано до правопорушника разом із штрафом адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Регулярні порушення, особливо керування транспортом особою, що не має та ніколи не отримувала посвідчення водія, створюють серйозну загрозу для громадськості та виправдовують застосування такої санкції, як позбавлення права керування транспортними засобами. У таких ситуаціях суду слід виходити із принципу захисту безпеки громадян та попередження правопорушень, оскільки, наявність права керування як офіційного документа не є єдиною умовою для застосування санкції позбавлення права керування транспортними засобами більш важливою є необхідність забезпечення безпеки на дорогах.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КпАП України, а відтак постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Зубань Олександра Олександровича залишити без задоволення, а постанову Калинівського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Міхасішин