Номер провадження: 33/813/2030/24
Номер справи місцевого суду: 493/856/24
Головуючий у першій інстанції Мясківська І. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кравець Ю.І.,за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 12 липня 2024 року,-

установив

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді інструктора у в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Обставини справи

Відповідно до оскарженої постанови суду, 24.05.2024 року о 20:52 годині в с. Євтодія Подільського району Одеської області по вул. Ю. Базги, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Infiniti», н/з НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «Drager» Alkotest 6810 АRBL-0918.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а саме застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що заперечує того фактку, що своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що є військовослужбовцем ЗСУ та між іншим використовує навички водія в умовах несення служби, тому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є надмірним і не відповідає принципу розумності.

Позиції учасників апеляційного розгляду

На адресу апеляційного суду неодноразово надходили клопотання, в якому ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності та допустити до участі у справі фахівця у галузі права, який за закономмає право на надання правової допомоги - ОСОБА_2 уякості захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і забезпечити ОСОБА_2 участь у судовихзасіданнях по справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду ізвикористанням власних технічних засобів.Клопотання сформовані у системі «Електронний суд».

В обґрунтування клопотань зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у лавах Збройних Сил України, а тому не має можливості прийняти участь в судовому засіданні особисто. До вказаного клопотання на підтвердження наявності повноважень у ОСОБА_2 , долучено копію диплома про отримання останнім вищої освіти спеціаліст за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юрист, свідоцтво платника єдиного податку та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, під час судового засідання апеляційного суду від 21.10.2024 року ОСОБА_2 було відмовлено у допуску до справи у якості захисника і роз`яснено, що ОСОБА_1 може скористатись своїм правом на професійну правничу допомогу, а також те що відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

З метою забезпечення права на захист ОСОБА_1 судове засідання було відкладено на 18.11.2024 року.

Однак, ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду призначене на вказану дату не з`явився, договір із захисником для представництва його інтересів у суді апеляційної інстанції не уклав, із заявами та клопотаннями на адресу апеляційного суду не звертався.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи викладене, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 . При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч.2 ст.268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду..., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.2.9а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, порушення вказаного пункту Правил передбачає встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність за ч.1 ст.130 цього Кодексу.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП і на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

З метою забезпечення виконання завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачених положеннями ст.245 КУпАП, в частині повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, а також з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційним судом були повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 468723 від 24.05.2024 року, роздруківкою з технічного приладу «Drager» Alkotest 6810 АRBL-0918 із зафіксованим результатом тесту 1,22 ‰, тест № 2728, час проведення 21:00 год. 24.05.2024 року.

Відеофайлами від 24.05.2024 року, що містяться на оптичному носії інформації DVD-R диску, з яких вбачається, що співробітниками поліції зупинено автомобіль марки «Infiniti», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . При перевірці реєстраційних документів водія ОСОБА_1 у поліцейського виникли підозри, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, у зв`язку з чим останньому запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. Водій ОСОБА_1 у встановленому законом порядку пройшов тест на визначення ступеня алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Drager», який показав результат 1,22 %.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив про те, що 23.05.2024 року вживав коньяк, після чого 24.05.2024 року керував авто.

При цьому в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи свою винуватість, зазначає, що він є діючим військовослужбовцем.

Апеляційний суд визнає докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 24 травня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Вищевказані докази, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Так, в матеріалах справи на аркуші 20 міститься довідка №890 від 22 липня 2024 року видана ВЧ НОМЕР_3 про те, що молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 з 23.01.2024 року по теперішній час.

Разом з тим, під час перебування справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 направив на адресу суду копію звернення командира ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_3 за №1749/2634 від 16 вересня 2024 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 проходить службу у вказаній військовій частині на посаді інструктора навчального взводу навчальної роти.

Також зазначає, що його служба полягає в постійному використанні транспортних засобів, він безпосередньо виконує бойові завдання з використанням автомобільної техніки та її водіння. За таких обставин позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами позбавить його можливості здійснювати службові завдання та призведе до ускладнення діяльності військової частини.

Перш за все, слід зазначити про шанобливе ставлення суду до всіх громадян, які, перебуваючи на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії російської федерації проти України.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що виконання ОСОБА_1 військових обов`язків, пов`язане з необхідністю керування транспортними засобами, як і не надано доказів про покладення на нього як військовослужбовця обов`язків водія при здійсненні бойових завдань, а тому проходження військової служби не є обставиною, за якої до нього не можливо застосувати стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статями 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Одеського апеляційного суду,

постановив

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 12 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець