Справа № 766/6186/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Л.А. Скрипнік, за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвоката Петряєва В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали, які надійшли з ХРУП ВП № 2 ГУНП в Херсонській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно протоколу офіціно не працевлаштованого, такого, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП не встановлено судом,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського міського суду Херсонської області 15.09.2023 року із Відділу Поліції № 2 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою суду від 21.11.2023 року справу повернуто до ВП № 2 ХРУП ГУНП в Херсонській області для доопрацювання, з огляду на те, що додані до постанови документи не були засвідчені у встановленому законом порядку, а саме відповідно до п. 26 ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Окрім того, частина із доданих до протоколу документів, окрім як незасвідчені належним чином, були взагалі нечитабельні.

19.12.2023 року після виконання постанови суду від 21.11.2023 року, протокол повторно надійшов до суду, вже разом із частиною документів, які засвідчили у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до протоколу серії ААД № 192868 від 12.09.2023 року, ОСОБА_1 , 12.09.2023 року о 21.05 год. у м. Херсоні по вул. Робоча-І.Богуна, керував транспортним засобом BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, згідно показів алкотестера «Драгер» № 0540, результат якого позитивний 0,47 %, від проходження огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.9-а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник Петряєв В.В. просив закрити справу, зазначивши про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 . Вказував про те, що доданий до протоколу диск із відеозаписом події не можна визнати допустимим доказом, оскільки не зрозуміло за допомогою якого пристрою він був отриманий. Зазначав, що у протоколі взагалі відсутні посилання на пристрій, за допомогою якого фіксувалась подія. При цьому зазначав, що відомості про залучення до процесуальної дії свідків у протоколі також відсутні.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши протокол по справі про адміністративне правопорушення, додані до нього документи а також оптичний диски на якому наявний один файл із відеозаписом за участю ОСОБА_1 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено правопорушення, чи є винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП відеозапис, зроблений за допомогою технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Частиною 2 ст.266 КУпАП чітко визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні вказівки містяться і у пункті 4 розділу Х «Інструкції

з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, (далі Інструкція) згідно якої огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, існує ще й «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, яка чинна і донині, згідно абз. 3, 5, 6 частини 3 розд. І якої відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; кінозйомка та відеозапис - процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації; портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Пунктом 2 розд. ІІ цієї ж Інструкції визначено, що Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Пунктами 4 та 5 згаданої розділу Х Інструкції визначено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом із цим, із дослідженого судом диску, як зазначено в описі до справи «із відеозаписом», судом дійсно встановлено, що на диску наявний один файл із відеозаписом у форматі МР4, тривалістю 2 хвилини 11 секунд, на якому особа, що представляється ОСОБА_2 вказує про те, що керувала транспортним засобом та якому пропонують продути алкотестер, із чим останній погодився, та продуває алкотестер. Проте, ані дати ані часу відповідне відео не містить.

Тобто, відео здійснено не за допомогою пристрою, передбаченого вищезгаданою «Інструкцією», не кажучи про те, що із 2 хвилин 11 секунд відео взагалі не вбачається наявність поручь будь-яких транспортних засобів, факт керування якими мав би бути також зафіксований, з огляду на що, суд не може визнати вказане відео окрім як належним (не встановлено факту керування, відсутній на відео взагалі будь-який транспортний засіб) так і допустимим доказом, оскільки відео не містить дати та часу його здійснення, що є недопустимим з огляду на положення вищезгаданої Інструкції.

По суті, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за викладеними у протоколі обставинами, а саме в частині керування ним у певний час та певному місці транспортним засобом, окрім самого протоколу (а.с. 2), є лише рапорт інспектора ( а.с. 6), тобто письмові докази складені особами, які є зацікавленими у результатах провадження по справі.

За положеннями п.1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі;

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспортні», за яким керування транспортним засобом це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості і транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.9. а ПДР України, порушення якого, згідно протоколу закидають ОСОБА_1 , саме водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За положеннями п.2.5 ПДР саме водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, інші долучені до протоколу та досліджені судом матеріалами справи які, після доопрацювання таки були засвідчені згідно Інструкції, а саме чек алкотестера Драгер від 09.12.2023 року 21.31 год., в якому нерозбірливо написано прізвище ОСОБА_3 ( а.с. 1); акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, із якими ОСОБА_1 погодився ( а.с. 3) поруч зі свідоцтвом про повірку вимірювального засобу Алкотестер та довідкою про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с. 4, 5), жодним чином не підтверджують обставин, які б вказували на керування останнім транспортним засобом, за вказаними у протоколі обставинами.

Сама по собі згода ОСОБА_1 на проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння, що і зафіксовано наявним в матеріалах справи відеозаписом, та вказівка його у протоколі, що він «Продув Драгер 0,47», жодним чином не свідчить про те, що він є суб`єктом правопорушення, тобто водієм, за вказаних у протоколі обставин.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП суб`єктом правопорушення може бути лише водій транспортного засобу, що виключає наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, транспортним засобом, особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують як порядок виявлення та фіксації факту керування особою транспортним засобом, так і порядок виявлення та фіксації проходження водієм огляду на стан сп`яніння.

За встановлених обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи письмових доказів, , які були досліджені судом, беручи до уваги вищенаведене, встановлені судом обставини справи виключають кваліфікацію дій ОСОБА_1 , як порушення водієм вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, як в частині керування транспортним засобом так і в частині фіксації у встановленому законом порядку факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки такі обставини не доведені уповноваженим органом належними та допустимим доказами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Л.А. Скрипнік