Справа №461/4067/24
Провадження №3/461/1694/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Білика П.Б., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , директора Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

під час здійснення позапланового заходу зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі перевірки о 15 год. 00 хв. 02.05.2024 р. у Львівському міському комунальному підприємстві по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг», юридична адреса: 79000, Львівська область, м, Львів, проспект Свободи, буд.39, виявлено порушення законодавства про працю.

Зокрема, під час позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки у Львівському міському комунальному підприємстві по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (далі - Підприємство), надано Договори цивільно-правового характеру, укладені між Підприємством в особі директора ОСОБА_1 , який діє на підставі статуту, та іменується «Замовник», та фізичними особами, які іменуються «Виконавцями», а саме з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

З наведених Договорів встановлено, що їх предметом є виконання ряду робіт, які входять до обов`язків штатних працівників підприємства, шо визначені відповідними посадовим інструкціями. Зокрема, «роботи слюсара-сантехніка відповідно до посадових інструкцій», «чистильщика димоходів, лежаків та топок відповідно до посадових інструкцій», «роботи столяра відповідно до посадових інструкцій», «роботи маляра відповідно до посадових інструкцій», «слюсар-сантехнік відповідно до посадових інструкцій».

Також, пунктом 1.2 Розділу 1 відповідних договорів обумовлено: «Замовник забезпечує Виконавця усі необхідним для виконання роботи, передбаченої цим договором». Наведеними договорами не визначено об`єму виконаних робіт, що мають бути проведені протягом дії договорів.

З огляду наданих під час перевірки Актів прийому виконаних робіт по договорах цивільне правового характеру (далі - Акти) встановлено, що ці акти укладаються щомісячно. Опис конкретного об`єму та кількості виконаних робіт акти не містять, у графі «Вид робіт» зазначено посаду, за якою передбачено виконання обов`язків, які є предметом договору (до прикладу, «столяр; «слюсар-сантехнік»), одиниці виміру, кількість та ціна не вказані, у графі «сума» зазначено сум винагороди.

При цьому, сума щомісячної винагороди є сталою, зокрема:

- ОСОБА_7 , згідно актів укладених у період жовтень - грудень 2023 року, встановлено плату у розмірі 21784,00 грн щомісячні у період січень-березень 2024 року - у розмірі 24576 грн, щомісячно;

- ОСОБА_6 , згідно актів укладених у період травень - грудень 2023 року, встановлено плазу у розмірі 21784,00 грн щомісячні у період січень-березень 2024 року - у розмірі 24576 грн, щомісячно;

- ОСОБА_3 , згідно актів укладених у період червень 2023 року, вересень - грудень 2023 року, встановлено плату у розмір 5446,00 грн щомісячно, у період січень-березень 2024 року - у розмірі 6144 грн, щомісячно.

Також, посадовими особами підприємства надано договори, згідно з предметом яких Замовник доручає Виконавцям виконувати роботи, що відносяться до робіт підвищеної небезпеки. Як приклад, у договорах від 01.03.2024; від 01.12.2023; від 01.11.2023; від 01.10.2023; від 01.06.2023; укладених з фізичною особою ОСОБА_4 , предметом договору є: «часткова заміна покрівлі пл. Ринок, 29, вул. Коперника, 62», «покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Звіринського», «покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Гнатюка» покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Дорошенка», «покрівельні роботи в будинку №6 по вул. Ковжуна».

У договорах від 01.03.2024; від 01.12.2023; від 01.11.2023; від 01.10.2023; від 01.06.2023, укладених з фізичною особою ОСОБА_5 , предметом договору є «часткова заміна покрівлі пл. Ринок, 29, вул. Коперника, 62», «покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Звіринського», «покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Гнатюка», «покрівельні роботи в будинку №13 по вул. Дорошенка», «покрівельні роботи в будинку №6 по вул. Ковжуна».

Роботи, які виконуються на висоті понад 1,3 метра, відносяться, згідно з додатком №2 до постанови КМУ від 26.10.2011 №1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», до видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці. При укладенні договору підряду, предметом якого є виконання робіт підвищеної небезпеки, підрядник (виконавець) зобов`язаний мати відповідний дозвіл на виконання таких робіт.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону законодавство про охорону праці складається з цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Статтею 2 Закону визначено, що дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Відповідно до статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема:

-при організованому наборі працівників;

-при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

-в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Враховуючи вищенаведене, у підприємстві має місце порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.4 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ № 413, що полягає у фактичному допуску 12 працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Білик П.Б. факт вчинення правопорушення заперечив та просив закрити провадження у справі. З цього приводу подав письмові заперечення, які підтримав у судовому засіданні та у яких навів наступне.

Інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення полягає у порушенні вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 4 ст. 24 КЗпП України. Однак, наведені у вказаному вище протоколі доводи і висновки є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, зважаючи на наступне,

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особи, перелічені у протоколі про адміністративне правопорушення, не були працівниками у розумінні ч. 4 ст. 24 КЗпП України, оскільки перебували з ЛМКП Айсберг у цивільно-правових відносинах, що склались на підставі цивільно-правових угод про виконання робіт (надання послуг). Виконання таких угод стверджувалось шляхом складення двосторонніх Актів прийому виконаних робіт (наданих послуг).

Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Жодна із перелічених у протоколі від 02.05.2024 р осіб не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку, не була зарахована до штату працівників ЛМКП Айсберг, не мала відповідних відомостей у трудовій книжці та не була прийнята на роботу як працівник. Вказані обставини були залишені контролюючим органом поза увагою.

Особи виконували свою роботу за завданням ЛМКП Айсберг не на постійній основі, але лише у певні відрізки часу, самостійно організовуючи процес виконання своїх завдань. За виконання таких робіт Виконавцеві виплачувалась винагорода, а не заробітна плата. Такі особи виконували поставлені Замовником завдання на власний ризик, про що чітко вказано у цивільно-правових договорах, що були предметом перевірки та описані у протоколі.

Жодних посадових інструкцій для таких осіб ЛМКП Айсберг не надавало, більше того, як вказано у договорах цивільно-правового характеру з цими особами, вони як Виконавці зобов`язуються виконувати поставлені завдання на свій власний ризик (п. 1.1. Договорів цивільно-правового характеру). Обставини щодо надання чи ненадання ЛМКП Айсберг будь-яких конкретних посадових інструкцій для Виконавців робіт не були досліджені контролюючим органом та залишились поза його увагою.

Що стосується посилань у протоколі на те, що згідно п. 1.2 Договорів Замовник забезпечує Виконавця усім необхідним для виконання робіт, що передбачені договором, то таке положення жодним чином не суперечить вимогам закону, що ставляться до договорів цивільно-правового характеру, та жодним чином не свідчить про існування трудових відносин, згідно КЗпП України. Зокрема, як вказується у ч. 1 cm. 839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, законом допускається можливість забезпечення Замовником Виконавця засобами для виконання робіт на користь Замовника.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Натомість, за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Таким чином, як свідчать сукупність ознак договорів, що досліджувались згідно протоколу у справі (виконання роботи на свій власний ризик, відсутність вказівки на підпорядкування Виконавця робіт правилам внутрішнього трудового розпорядку на підприємстві, відсутність чіткого регулювання процесу роботи Виконавця, виконання роботи не на постійній основі, неперебування осіб у штаті підприємства, спрямованість на результат виконання роботи (повна заміна покрівлі у будинку тощо), такі договори за своєю правовою природою є договорами цивільно-правового характеру, а тому відносини між ЛМКП Айсберг та Виконавцями робіт були цивільно- правовими, а не трудовими.

Наявні у справі цивільно-правові договори не скасовані та не визнані у встановленому законом порядку недійсними.

Таким чином, за твердженням захисника, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною 3 ст. 41 КУпАП передбачена відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відео записуючих записів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При оцінці доказів суд керується принципом «поза розумним сумнівом», згідно якого доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Так, вина ОСОБА_1 у інкримінованому адміністративному правопорушенні доводиться наступними доказами:

-протоколом про адміністративне правопорушення № ЗХ/ЛВ/11548/079/П/ПТ від 02.05.2024 року, у якому наведено дані про особу правопорушника, суть правопорушення та нормативна база застосована під час проведення відповідної перевірки та складання протоколу;

-актом № ЗХ/ЛВ/11548/079 від 02.05.2024 року, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, у якому наведено дані встановлені під час проведення перевірки та заначено суть виявлених порушень трудового законодавства з посиланням на відповідну нормативну базу;

-копіями договорів цивільно-правового характеру з актами прийому виконаних робіт.

З наведених доказів вбачається, що такі встановлюють те, що ОСОБА_1 є суб`єктом даного правопорушення. Крім того, зазначені докази фіксують допущені порушення, фактичні обставини справи та їх виявлення уповноваженими особами, а також засвідчують факт вчинення самого адміністративного правопорушення.

Оцінюючи доводи захисника щодо заперечення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та порушення норм законодавства про працю, виходжу з наступного.

Сам факт укладення договорів цивільно-правового характеру наведених у протоколі, їх виконання, факти складання відповідних актів стороною захисту не оспорюються та підтверджується наведеними вище долученими до протоколу та матеріалів справи доказами. Більше того, сторона захисту посилається на відповідні договори у своїх запереченнях на протокол та надала суду копії відповідних документів.

Фактично наведені заперечення сторони захисту ґрунтуються на тому, що укладаючи відповідні договори цивільно-правового характеру ОСОБА_1 не мав обов`язку виконувати норми законодавства про працю порушення яких йому інкримінують.

З такою позицією сторони захисту суд не погоджується з огляду на наведене.

Як встановлено в ході розгляду справи, низка робіт, які проводились на виконання вищенаведених договорів виконувалася на висоті понад 1,3 метра, чого сторона захисту не заперечує. Захист також не заперечує того, що зазначені роботи проводилась задля виконання ЛМКП свої функціональних обов`язків.

У свою чергу, роботи, які виконуються на висоті понад 1,3 метра, згідно з додатком №2 до постанови КМУ від 26.10.2011 №1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», відносяться до видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

При укладенні договору підряду, предметом якого є виконання робіт підвищеної небезпеки, підрядник (виконавець) зобов`язаний мати відповідний дозвіл на виконання таких робіт.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону праці», працівники, зайняті на роботах з підвищеною небезпекою або там, де є потреба у професійному доборі, повинні щороку проходити за рахунок роботодавця спеціальне навчання і перевірку знань відповідних нормативно-правових актів з охорони праці.

Згідно із частиною 1 статті 3 цього Закону, законодавство про охорону праці складається з цього Закону, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Статтею 2 зазначеного Закону визначено, що дія цього Закону поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих.

Тобто дія даного закону поширювалася на ОСОБА_1 , як на директора Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг», тобто юридичної особи, яка відповідно до законодавства використовують найману працю.

Відповідно до статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема:

-при організованому наборі працівників;

-при укладенні трудового договору про роботу в умовах підвищеного ризику для здоров`я;

-в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

У даному випадку наявність відповідних договорів цивільно-правового характеру не звільняла ОСОБА_1 від дотримання зазначених вище положень законодавства про працю.

Відтак, суд відхиляє доводи сторони захисту наведені у запереченнях.

Більше того, неможливо не відзначити, що зазначений вище акт за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду ні ОСОБА_1 , ні іншим уповноваженим представником ЛМКП не оскаржувалися, а у протоколі ОСОБА_1 жодних зауважень щодо виявлених порушень не навів.

Судом детально проаналізовано надані стороною захисту пояснення та заперечення, а також докази наявні у справі. Вказані матеріали доводять, що на підприємстві мало місце порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч.4 ст. 24 КЗпП України, постанови КМУ № 413, що полягає у фактичному допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинено і обвинувачена особа є винною у його вчиненні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих суду доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку суть правопорушення наведена у протоколах уповноваженими на складання протоколу особами) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення (у даному випадку уповноважених на складання протоколу осіб) була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за інкримінованим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону. У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення та стягнення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції.

Зважаючи на суть правопорушення, його характер, санкцію, наведені положення можуть бути застосовані у даній справі.

Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі, досліджені та перевірені у судовому засіданні докази, суд визнає їх такими, що знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з інкримінованим правопорушенням, не спростовані в ході судового розгляду, передбачені як джерела доказування чинним законодавством та зібрані у відповідності процесуальними нормами, відтак вважає доведеним факт вчинення особою відносно якої складено протокол інкримінованого адміністративного правопорушення.

Аналізуючи докази по даній справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, доведена поза розумним сумнівом.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Беручи до уваги те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суд дійшов висновку, що з метою виховання правопорушника та запобігання вчинення ним нових правопорушень, необхідним та достатнім є адміністративне стягнення у виді штрафу.

Статтею 40-1 КУпАП передбачено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника стягується 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому з особи яка притягується до відповідальності на користь держави слід стягнути судовий збір у визначному розмірі.

Керуючись ст.ст. 124, 283, 284 КУпАП,

постановив:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 605 гривень 60 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький