Справа № 127/8376/24
Провадження № 33/801/446/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2024 року по справі № 127/8376/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 29.12.2021 органом 0511, РНОКПП НОМЕР_2 , за частиною другою статті 173-2 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_1 17.02.2024 о 00:05 год. вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: вчиняв психологічний тиск, погрожував звільненням з роботи.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подано 30.04.2024 року апеляційну скаргу (вх. 37807), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції проігноровано пояснення ОСОБА_1 про відсутність доказів його вини у вчиненні інкримінованого правопорушення. Судом не враховано ту обставину, що ОСОБА_1 та його колишня дружина ОСОБА_2 перебувають в стані триваючого конфлікту. У протоколі не зазначено про можливість завдання чи завдання внаслідок словесних образ, нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, шкоди психічному здоров`ю потерпілій ОСОБА_2 ..

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечила проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП зроблено судом першої інстанції на підставі наступних доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 426704 від 23.02.2024 /а. с. 1/, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.02.2024 /а. с. 6/, письмових пояснень ОСОБА_2 від 17.02.2024 /а. с. 7/, копії постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25.09.2023 по справі № 127/29431/23 /а. с. 33/, інших матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП зроблені за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини другої статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині другій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка протягом року була піддана адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, вчинила домашнє насильство.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (частина перша статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, поширюється на таких осіб: колишнє подружжя.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Ураховуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов помилкового висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутні ознаки притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ним та колишньою дружиною ОСОБА_2 , наявність розбіжностей щодо участі ОСОБА_1 в утриманні їх дитини. Про наявність конфліктної ситуації свідчать також наявні у справі копії постанов від 25.09.2023 по справі № 127/29431/23 та постанови від 8.04.2024 по справі № 127/8613/24 /а. с. 33-36/.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та інших актів законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, за спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019 року був розроблений Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якого працівником поліції за фактом вчинення домашнього насильства проводиться оцінка ризиків та визначається рівень її небезпеки, з урахуванням того, як поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи.

Цей Порядок визначає процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що оцінка ризиків та визначення рівня небезпеки працівниками поліції не проводилася.

Крім того, невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 такої форми домашнього насильства, як завдання шкоди психологічного характеру, враховуючи, що між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною ОСОБА_2 існує конфліктна ситуація через непорозуміння щодо розміру аліментів, які має сплачувати батько на їх спільну дитину.

У судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що особисто її колишній чоловік ОСОБА_1 не висловлював погроз до неї. Погрози щодо звільнення її з роботи, можливих у подальшому негативних наслідків для неї, висловлювала жінка, яка була поряд з її колишнім чоловіком, а чоловік лише «піддакував» їй. Події, що мали місце 17.05.2024 року і про які йдеться у протоколі, відбувалися по телефону. Чоловік подзвонив їй на мобільний телефон, і разом з іншою сторонньою жінкою, у телефону трубку намагалися вияснити питання щодо подальшого порядку сплати аліментів. Погрози щодо звільнення з роботи, озвучені жінкою ОСОБА_2 сприйняла, як реальну загрозу, оскільки знає, що в останньої є впливова тітка.

Таким чином, з досліджених у суді обставин, було встановлено, що між колишнім подружжям Московчуків 17.05.2024 року близько 00 год 05 хв в телефонній розмові (кожен з них у цей час перебував за різними адресами місця проживання) відбулась суперечка щодо розміру та порядку сплати аліментів на дитину, яка викликала у колишньої дружини ОСОБА_2 негативні емоції саме через предмет обговорення та допуску до обговорення питання утримання їх спільної дитини сторонньої жінки.

Працівниками поліції не встановлено чи викликали дії ОСОБА_1 будь-які наслідки, передбачені пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства в розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з частиною другою статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що необхідних доказів, які підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, винність в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано, протокол не відповідає вимогам статті 256 КУпАП, при розгляді справи судом першої інстанції порушено вимоги статті 245, 280 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2024 року по справі № 127/8376/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною другою статті 173-2 КУпАП, скасувати, а провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота