ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 Справа №607/10597/24

22 травня 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої по АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

з участю: ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №567801 від 07 травня 2024 року, 07 травня 2024 року близько 13 год 59 хв. громадянка ОСОБА_1 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого обмежувала його пересування, відібрала в нього грошові кошти, в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні інкримінованого їй правопорушення не визнала. Зазначила, що 07 травня 2024 року між нею та чоловіком ОСОБА_2 виник конфлікт, через те, що останній повернувся з роботи у стані алкогольного сп`яніння. Однак, будь-якого домашнього насильство відносно чоловіка вона не вчиняла. Зауважила що діти перебували в квартирі, однак не були свідками їх словесного конфлікту. Посилаючись на наведене, просила закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Присутній в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 У них є троє дітей та між ними склались хороші подружні відносини. 07 травня 2024 року між ними дійсно виникла словесна суперечка, через те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Однак, ОСОБА_1 не вчиняла стосовно нього домашнього насильства психологічного та економічного характеру. В ході їх конфлікту діти перебували вдома, однак не були свідками конфлікту. Він викликав працівників поліції та надав письмові пояснення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому просив не приймати останні до уваги. Посилаючись на наведене, просила закрити провадження у справі.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження в справі підлягає закриттю.

Відповідно до вимог ч. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Виходячи зі змісту вказаної правової норми, визнаючи особу винною за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд повинен визначити яке насильство було вчинено по відношенню до потерпілого, конкретизувати в чому воно виражалося і яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна потерпілому.

Згідно з вимогами п. п. 2, 3, 4, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №567801 від 07 травня 2024 року, ОСОБА_1 ставиться у вину те, що вона 07 травня 2024 року близько 13 год 59 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного та економічного характеру відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , в ході якого обмежувала його пересування, відібрала в нього грошові кошти, в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підтвердження обставин, викладених у протоколі працівниками поліції долучено:

-письмові пояснення ОСОБА_2 від 07 травня 2024 року;

-письмові пояснення ОСОБА_1 від 07 травня 2024 року;

-форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 07 травня 2024 року;

-копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_2 серії АА №102218 від 07 травня 2024 року, де постраждалою особою зазначено ОСОБА_1 ;

-копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА №438177 від 07 травня 2024 року, де постраждалою особою зазначено ОСОБА_2 ;

-електронний рапорт працівника поліції від 08 травня 2024 року;

-рапорт інспектора ВР ТА ОМДТП УПП в Тернопільській області ДПП капітана поліції Добрянської О. від 07 травня 2024 року.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Висновок суду про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила обставини, викладені у протоколі та вказала, що жодних протиправних дій стосовно ОСОБА_2 вона не вчиняла. 07 травня 2024 року між ними дійсно виник конфлікт, через те, що ОСОБА_2 прийшов додому у стані алкогольного сп`яніння. Однак, будь-якого домашнього насильство відносно чоловіка вона не вчиняла. Крім того, зазначила, що діти не були свідками конфлікту між ними.

Присутній в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 заперечив обставини викладені у протоколі, вказав, що жодних протиправних дій стосовно нього ОСОБА_1 не вчиняла. Між ними дійсно виник конфлікту через те, що він повернуся додому у стані алкогольного сп`яніння, однак протиправних дій стосовно нього дружина не вчиняла. Будь-якої шкоди йому завдано не було. Також, ОСОБА_2 зазначив, що діти не були свідками їх конфлікту. Просив врахувати, що він викликав працівників поліції та надав письмові пояснення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, а тому просив не брати останні до уваги.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи рапорти працівників поліції, як належні та допустимі докази, оскільки рапорт - це письмове офіційне повідомлення про що-небудь вищій інстанції, керівництву, в якому стисло, але докладно викладена суть якої-небудь справи, тобто є внутрішнім службовим документом в спілкуванні між працівниками поліції.

Суд відхиляє наявні в матеріалах справи письмові пояснення ОСОБА_2 від 07 травня 2024 року, оскільки останній в судовому засіданні спростував їх зміст та просив не брати їх до уваги.

Таким чином, наявні у справі докази спростовуються поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні.

Інших доказів, які б беззаперечно підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, зазначеного в протоколі, в матеріалах справи немає.

На підставі викладеного, аналізуючи зазначені вище визначення домашнього насильства та його форми психологічне та економічне насильство, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , суд доходить висновку, що за встановлених обставин у справі, мав місце побутовий конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що за своїм змістом домашнє насильство, як адміністративне правопорушення, полягає в тому, що особа, яка чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи. Тоді як ситуація, в якій кожна із сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст. 173-2 КУпАП, лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному та фізичному здоров`ю особи.

Тому, лише факт конфліктної ситуації між подружжям, які тривалий час проживають разом, не може свідчити про домашнє насильство психологічного та фізичного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що поведінка ОСОБА_1 була спрямована на обмеження волевиявлення ОСОБА_2 , мала ознаки впливу та контролю над потерпілою особою, супроводжувалась психологічними та економічними проявами насильства, що є необхідними для кваліфікації дій психологічного та економічного насильства як форм домашнього насильства в розумінні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, наявність побутового конфлікту, який мав місце за конкретних обставин, не може кваліфікуватись як домашнє насильство в розумінні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення, без його належного правового аналізу, не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Таким чином, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а будь-які сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь ОСОБА_1 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України, оскільки доказування є правом особи, а не її юридичним обов`язком.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявні у справі докази вини ОСОБА_1 у вчинені нею дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є переконливими і достатніми, а тому приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 173-2, 247, 252, 283, 284 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 статті 7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Суддя І.М. Черніцька