ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2024 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Порощук П.П., розглянувши адміністративну справу, що надійшла з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого приватним підприємцем, за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До суду надішли адміністративні матеріали, відповідно до протоколу серії ААД № 768784, яким водій ОСОБА_1 притягується до відповідальності за те, що 30.06.2024 року 01 годині 20 хвилин на автодорозі Т02-18 між с.Рів с.Біликівці, Жмеринського району, Вінницької області, керував транспортним засобом автомобілем марки «Mercedes - Benz» державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова, порушення координації рухів, на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортну та в лікарняному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 правил дорожнього руху, та його дії кваліфіковано за ч.1 ст.130 КУпАП.

Інспектором СРПП Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Куньовським С.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП від 30.06.2024 року.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Смірнов С.М. надали письмові заперечення та також повідомили про те, що 30.06.2024 року о 02 годині 10 хв. інспектором СРПП Жмеринського РВП Куньовським С.Ю. складено протокол відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Даний протокол про адміністративне правопорушення вважають незаконним та таким, що складений з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не відповідністю вимогам КУпАП, що підтверджується наступним. Так дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП і полягають у тому, що він 30.06.2024 року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, то відповідно до норми ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене інкриміноване адміністративне правопорушення, тобто, чи керував ОСОБА_1 зазначеним транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння на момент його виявлення працівниками поліції та чи зафіксовано у встановленому порядку працівниками поліції його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Щодо письмових доказів звертають увагу суду на наступне, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 768784 від 30.06.2024 року складений на ОСОБА_1 , при цьому згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Жмеринським PB УМВС України в Вінницькій області 21.10.1997 року він належить ОСОБА_1 , Відповідно протокол, що надійшов на розгляд суду, складений на іншу особу, або з помилкою, однак суд самостійно позбавлений можливості вносити виправлення до документів, які надійшли до суду.

Крім того, як доказ фіксації відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 в матеріалах справи міститься Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який жодним чином не відноситься до ОСОБА_1 оскільки інспектором ОСОБА_2 не зазначено «прізвище, Ім`я та по-батькові особи, відносно якої свідки фіксують проходження огляду», відсутній підпис такої особи.

Також, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм будь-яких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Отже, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Такий висновок узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.03.2019 року у справі №686/11314/17.

Відповідно до відеозапису доданого до матеріалів справи, чутно, як працівник поліції придумує причину зупинки транспортного засобу «рух під час комендантської години». Виникає риторичне питання «чому в такому випадку не складено відповідного процесуального документу про вчинене порушення?». Відеозапис доданий до матеріалів також не містять доказів винесення вищезазначеної постанови чи складання протоколу.

Крім того, матеріали надіслані з Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області до суду не містять жодних доказів які б підтверджували той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Саме по даній причині ОСОБА_1 не визнає себе винним у вчиненні правопорушень, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а тому не порушував вимог ПДР України.

Того дня, ОСОБА_1 поблизу с. Рів, де відбувалося застілля з нагоди початку збору врожаю в садовому господарстві малини. ОСОБА_1 вживав алкогольні напої, коли відчув, що випив достатньо і не взмозі продовжувати застілля, пішов до автомобіля, який був припаркований на території, та ліг на пасажирське сидіння спати, їхати за кермом наміру не мав, оскільки знає, що в такому стані керувати автомобілем не можна, а втратити посвідчення водія означитиме автоматично для нього втрату роботи, а відповідно і можливості утримувати родину. Прокинувся, коли побачив різке світло фар та проблискових маячків, вийшов з автомобіля, побачив працівників поліції, не розумів де він перебуває, через певний проміжок часу тільки зрозумів, що він не перебуває на тому місці де був припаркований, не розумів де він і як сюди потрапив, що вбачається з відеозапису, що доданий до протоколу, з нього чітко видно, що автомобіль не перебуває в русі. ОСОБА_1 взагалі не розуміє де перебуває і що працівники поліції від нього хочуть, поводив себе не адекватно.

ОСОБА_1 припускає, що його колеги по роботі, вирішили завезти його додому, однак коли побачили позаду автомобіль поліції, вирішили втікти, оскільки теж перебували в стані сп`яніння швидше за все.

Жодної дорожньо-транспортної пригоди не було, оскільки автомобіль не містить жодних механічних пошкоджень. Тобто, не встановлені особи на той час свідомо, залишили автомобіль посеред дорожнього покриття і залишили там автомобіль з сплячим ОСОБА_1 .

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Водій, а не пішохід чи пасажир.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно з ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Працівники поліції не бачили факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, свідки також такого не бачили, відомості про них не внесено до протоколу, а відеозапис також не містить таких доказів, жодним доказом не підтверджується відповідна обставина.

До матеріалів справи додано відеозаписи, які також не містять відповідних доказів, за 114 хвилин відеозапису ОСОБА_1 жодного разу не визнає тієї обставини, що він керував автомобілем, він зазначає «вожу малину», але не каже «везу малину», що є кардинально різними поняттями; так ОСОБА_1 перебуває в стані сильного алкогольного сп`яніння, що очевидно, однак доказів керування автомобілем ОСОБА_1 відеозапис не містить, обставина перебування (спання) в автомобілі не може бути таким доказом.

Протоколи про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими доказами не є доказом на доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а матеріали справи не містять будь-яких інших доказів керування ОСОБА_1 автомобілем того дня.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Оскільки даних, які б свідчили про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять, вони навіть не містять доказів взагалі керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП складений на основі спотвореної інформації, яка не доведена доказами, що не відповідає дійсним обставинам справи, а тому провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що він займається діяльністю з прийому плодових ягід, так в кінці червня 2024 року, точної дати він не пам`ятає, в с. Рів, Жмеринського району на одному з господарств що займається збором малини відбувалося застілля з нагоди початку збору врожаю, куди він був запрошений. Там був присутній серед інших також ОСОБА_1 , якого він знає як водія, що привозить малину, останній вживав алкогольні напої, пізніше ОСОБА_1 підійнявся за столу та повідомив, що йде спати до свого автомобіля. В кінці вечора коли всі збиралися розїжджатися по домівках, хтось запропонував розіграти «дядю Толю» (так називали ОСОБА_1 ) та відвезти його автомобіль від місця їх зустрічі поки він спав та залишити десь під лісом. Свідок ОСОБА_3 та ще один хлопець на ім`я ОСОБА_4 , прізвища його він не знає, сіли в автомобіль ОСОБА_1 та почали рух, на автошляху між селами Рів та Біликівці, свідок помітив проблискові маяки патрульної поліції. Після чого вимкнув світло фар, заглушив двигун та вони з Радіоном залишили автомобіль сховавшись в лісі. В подальшому ОСОБА_3 дізнався, що на ОСОБА_1 склали адміністративний протокол, через їх розіграш він має проблеми, тому ОСОБА_3 вибачився перед ним за свою поведінку. Підтверджує той факт що того дня ОСОБА_1 не їхав за кермом автомобіля, а спав у ньому перебуваючи в стані сп`яніння.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши відеодокази суддя доходить наступних висновків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Судом встановлено, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_1 будь-яких положень ПДР, які б відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Тому, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З оглянутого в судовому засідання відео, що долучене до матеріалів справи, як доказ, вбачається, що працівник поліції не зупиняли ОСОБА_1 , який керував би транспортним засобом. Проходити освідування на предмет вживання алкогольних напоїв відмовився, оскільки не заперечував факту перебування в стані сп`яніння.

Особа може бути піддана заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що кореспондується із статтею 245 КУпАП, за якою завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Чинним КУпАП (стаття 252) визначено, що в розрізі відповідальності за вчинення адмінправопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оцінка доказам надається за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, виключно судом, який керується при цьому законом і правосвідомістю.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Так, із змісту досліджених судом матеріалів справи встановлено, що дії ОСОБА_5 по факту керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не підтверджені належними доказами, про що і в своїх поясненнях повідомив і свідок ОСОБА_3 ..

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Як було встановлено під час судового розгляду з файлу із відео та пояснень особи правопорушника ОСОБА_1 , останній не був зупинений працівниками поліції в момент керування ним транспортним засобом, оскільки не керував ним. Працівники поліції підійшли до нього в той час, коли нерухомий транспортний засіб розташовувався на дорозі, та запропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння.

Згідно п.п.1 п.2 п.5 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення працівниками поліції здійснюється застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до вимог п.2,5 розділу ІІ вказаної Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Долучений до матеріалів відеозапис можливо з нагрудного відеореєстратора поліцейського не містить відомостей щодо зупинки поліцейськими ОСОБА_1 під час керування ним транспортним засобом.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, вважаю вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, недоведеною.

Частина перша ст.7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 62, 129 Конституції України, статтями 7, 130, 245, 247, 252 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Порощук П.П.