Справа № 366/3460/24
Провадження № 3/366/2363/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 с-ще. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції № 1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

15.11.2024, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи в будинку АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно співмешканки ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушення визнав, щиро розкаявся. Розповів, що в телефоні своєї співмешканки ОСОБА_2 побачив її переписку з іншим хлопцем. Переписка мала такий зміст, який обґрунтовано свідчив про характер подружньої зради. Він ( ОСОБА_1 ) зі злості вихопив в неї телефон та розбив його (вже купив їй новий). Після цих подій вони разом не проживають.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 цієї статті Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до статті 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри, дружини (чоловіки); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП України, можуть бути як члени однієї сім`ї відповідно до визначеного поняття члена сім`ї у Законі України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та інші родичі та особи, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання.

Згідно ч. 2 ст. 10 цього Закону, уповноважені підрозділи органів Національної поліції України здійснюють повноваження у сфері запобігання та протидії домашньому насильству з урахуванням міжнародних стандартів реагування правоохоронних органів на випадки домашнього насильства та оцінки ризиків.

Поліцейські можуть проникати до житла особи без вмотивованого рішення суду в невідкладних випадках, пов`язаних із припиненням вчинюваного акту домашнього насильства, у разі безпосередньої небезпеки для життя чи здоров`я постраждалої особи

За п. 10 ч. 1 ст. 21 цього Закону, постраждала особа має право на звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суддя приходить до висновку, що протокол про адміністративне правопорушення складений правильно, відомості, які у ньому відображені відповідають фактичним обставинам справи, правопорушення кваліфіковано вірно, а наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими і достатніми у своїй сукупності, та доводять, що в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення домашнього насильства, тобто умисних діянь психологічного характеру (образи), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої особи.

Із матеріалів справи не встановлено обставин, які б виключали його адміністративну відповідальність.

Його провина у вчинені адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 240674 від 17.11.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 15.11.2024, ОСОБА_1 від 17.11.2024.

Інші наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 15.11.2024 суддя до уваги не приймає, оскільки вони є показаннями зі слів ОСОБА_2 і ці свідки самої події вчинення домашнього насильства не бачили, а лише суб`єктивно сприйняли розповідь потерпілої.

Обставинами, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддя визнає щире розкаяння винного.

Обставин, які обтяжують відповідальність, суддею не встановлено.

У листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 року № 6802-0-4-13/11, зазначено, що стосовно малозначності вчиненого адміністративного правопорушення відповідно до статті 22 КУпАП, ця обставина може бути підставою для звільнення порушника від адміністративної відповідальності.

При цьому, в КУпАП відсутні визначення поняття "малозначність правопорушення" та його ознаки. У кожному конкретному випадку орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, самостійно вирішує питання про визнання діяння малозначним.

Питання про застосування положень ст. 22 КУпАП суддя вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено.

Проте, у кожному конкретному випадку суддею має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку суд). Такі висновки наведені у Постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 266/3228/16-а

Слід зазначити, що правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не входить до переліку відмітки ст. 22 КУпАП як правопорушення, за яке малозначність не може бути застосована.

З урахуванням встановлених обставин справи та аналізу долучених до протоколу про адміністративне правопорушення доказів у їх сукупності, суддя приходить до висновку, що в цьому випадку наслідки вчинення адміністративного правопорушення є малозначними, оскільки діями ОСОБА_1 не спричинено значної шкоди суспільним інтересам та потерпілій особі, а його дії, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставин, які відображені у матеріалах справи, не є такими, які вимагають для виховання ОСОБА_1 у дусі додержання законів України та поваги до суспільства, накладати відносно нього адміністративне стягнення. З матеріалів справи вбачається, що до адміністративної відповідальності він притягається вперше, провину у вчиненні правопорушення визнав, щиро розкаявся, більше з потерпілою вони разом не проживають, що виключає можливість повторного вчинення відносно останньої правопорушення. За таких обставин, суддя вважає за можливе надати можливість ОСОБА_1 для виправлення шляхом обмеження на перший раз усним зауваженням.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст.ст. 22, 173-2, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та в силу положень ст. 22 КУпАП, звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Строк пред`явлення до виконання цієї постанови становить три місяці.

Суддя Н.П. Слободян