ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1342/24 Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 33/818/798/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К. при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Богданова Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Богданова Є.В. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 12.02.2024 року о 01:47 год. в смт. Золочів по вул. Зарічна, 16, водій ОСОБА_3 керував транспортним засобом Тойота, держаний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився КНП «Золочівська лікарня» із застосуванням алкотестеру (Алко Фор 307). Результат 1,71 проміле. Від керування ТЗ відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.5А Правил дорожнього руху України. У діях правопорушника є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, ка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній захисник Богданов Є.В. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що в матеріалах справи не міститься будь-яких відомостей про те, що працівники поліції пропонували ОСОБА_2 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки. Вказував, що за результатами огляду повинен бути складений медичний висновок, а медичні працівники склали довідку, що є порушенням, скільки така довідка не передбачена. Зазначав, що протокол складено об 01:50 год., а направлення на огляд складено об 02: 50 год., що свідчить про упереджені дії працівника поліції, який складав протокол.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

24 травня 2024 року в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Богданов Є.В. повідомив, що ОСОБА_2 дійсно повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної інстанції проте за об`єктивними обставинами не з`явився в судове засідання та доручив захищати його саме адвокату Богданову Є.В.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги адвоката Богданова Є.В. без участі ОСОБА_2 , однак за обов`язковою участю його захисника.

Дослідивши матеріали справи, доводи захисника ОСОБА_4 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, суб`єктивні твердження та доводи апелянта не спростовують відомості протоколу та решти матеріалів, виходячи з наступного.

Визнаючи ОСОБА_2 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія; результаті проведеного огляду; відеозаписі бодікамери працівників поліції, а також інших доказах, які містяться в матеріалах цієї справи.

Зокрема, відповідно до відомостей, які зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився КНП «Золочівська лікарня» із застосуванням алкотестеру. Результат 1,71 проміле. Від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водію.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчать його власноручні підписи у цьому протоколі, в тому числі в графі « Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (за змістом протоколу ознайомлений, копію отримав, внесені про мене дані правильні)».

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_2 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для проведення службової перевірки щодо їх дій під час складення протоколу, не зверталися до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, ОСОБА_2 не скористався своїм правом оскарження дій працівників поліції під час складення протоколу стосовно нього.

Враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_2 та його захисника щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (арк. 7) вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, будучі повідомленою про кримінальну відповідальність за введення суду в оману та за надання неправдивих показань, була допитана в якості свідка працівник поліції, яка складала протокол ОСОБА_5 , яка пояснила, що прибули за викликом на місце події та виявили автомобіль, який в`їхав у дерево. За кермом цього автомобіля перебував ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння. На місці події ОСОБА_2 відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та погодився пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я. В закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру та результат був позитивним, про що було зазначено в протоколі.

Поряд з цим, свідок зазначила, що дійсно час в протоколі та в направленні на огляд відрізняються, однак вступну частину протоколу вона почала заповнювати коли встановила ознаки алкогольного сп`яніння, а саме в 01:50 год., а пізніше у часі виписувала направлення на огляд та лише після проведення огляду в медичному закладі продовжила заповнювати протокол. Такі відомості об`єктивно спростовують твердження апелянта щодо невідповідностей у часі між протоколом та направленням.

Крім того, відповідно до відомостей довідки лікаря Золочівської лікарні № 34 від 12.02.2024 року (арк. 8) вбачається, що ОСОБА_2 12.02.2024 року об 02:50 год. перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,71 проміле.

Враховуючи, що Золочівська лікарня є безпосереднім закладом охорони здоров`я та в довідці зазначено, що саме лікар цієї лікарні на підставі клінічних даних, даних алкотестеру «Алко Фор 307» встановив перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що відсутні будь-які скарги на дії медичних працівників Золочівської лікарні, суд апеляційної інстанції вважає такі твердження апелянта необґрунтованими.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 25) вбачається, що працівники поліції прибули на місце події та виявили автомобіль «Тойота», який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. За кермом цього автомобіля перебував ОСОБА_2 , який не заперечував, що саме він керував автомобілем та поводив себе агресивно стосовно працівників поліції, що свідчило про поведінку, яка не відповідала обстановці. Під час спілкування з працівниками поліції, поза розумним сумнівом, вбачалось, що у ОСОБА_2 існували порушення координації рухів та порушення мови.

Також з відомостей відеозапису вбачається, що медичний працівник в присутності працівників поліції запропонували останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру, на що він погодився. Тобто ОСОБА_2 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. Результат огляд ОСОБА_2 виявився позитивним, а саме 1,71 проміле, щодо якого останній не заперечував.

Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_6 , яка проживає у АДРЕСА_1 , яка повідомила, що 12.02.2024 року близько 01:45 год. вона прокинулася від того, що почула глухий звук удару та гучно граючої музики, а також від того, що їй у вікно був яркий світ. Вона піднялась з ліжка, підійшла до вікна та побачила, що прям біля будинку стоїть автомобіль Тойота сірого кольору, яка переднім лівим крилом та лівою частиною бампера (переднього) в`їхала у дерево перед будинком. Оскільки із машини ніхто не виходив та в ній громко грала музика, то вона вирішила подзвонити до поліції та повідомити про дану подію. Після чого наблюдала через вікно, але до приїзду працівників поліції з даного автомобіля ніхто не виходив. Коли приїхали працівники поліції то вони достукались до водія, який спав за кермом даної автівки.

Такі пояснення свідка об`єктивно узгоджуються з відомостями відеозапису та поза розумним сумнівом свідчать про те, що за кермом автомобіля у якості водія перебував саме ОСОБА_2 .

Аналізуючи відомості цього відеозапису та відомості довідки лікаря Золочівської лікарні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння та особисто у такому стані керував транспортним засобом, що поза розумним сумнівом свідчить про порушення ним п. 2.9А ПДР України.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_2 п. 2.9А Правил дорожнього руху та притягнуто його за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Богданова Є.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 20 березня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков