Справа № 565/393/24
Провадження № 3/565/208/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2024 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Бірюк Л.М.,

потерпілої ОСОБА_1 ,

представника потерпілої ОСОБА_2 ,

особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

захисника Мудрака О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, розлученого, з вищою освітою, брата медичного з масажу Санаторію-профілакторію ВП «РАЕС», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ,-

-за ч. 2 ст. 172-2 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 939333, 29.02.2024 року приблизно о 00 год 25 хв., ОСОБА_4 , умисно ображав, виражався нецензурною лайкою в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , що проживає разом з ним у АДРЕСА_1 , чим спричинив психологічне насильство. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 пізно ввечері 28.02.2024 з`явився додому за місцем проживання та звернувся до неї із застосуванням нецензурної лайки. Після чого пішов приймати ванну. Вона зробила йому зауваження, оскільки хотіла, щоб спочатку помились діти. ОСОБА_4 почав нецензурно її ображати і вийшов з квартири. Через деякий час він повернувся додому разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 і вони обоє почали нецензурно її ображати, примушувати сплачувати квартплату та виселяти з квартири. Зокрема, ОСОБА_4 назвав її брехухою. Це її образило і заподіяло їй психологічної шкоди, оскільки вона не брехуха. Ці всі дії відбувались у присутності малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки вона має захворювання серця, перебуває на обліку у лікарів з цього приводу, у зв`язку з такими діями ОСОБА_3 у неї підвищився тиск і їй була викликана швидка допомога.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 у судовому засіданні винуватість не визнав повністю. Пояснив, що того вечора вирішив помитись. Проте ОСОБА_1 почала його ображати різними словами. Тому він пішов до своєї матері помитись. Потім повернувся додому разом з матір`ю, але ОСОБА_1 вже вела себе по іншому. Вказав, що ОСОБА_1 не ображав і нецензурно у її адресу не висловлювався, але назвав її брехухою, оскільки коли він повернувся додому, то вона вела себе по іншому ніж до цього. Ці події відбувались близько 12 години ночі.

Допитана як свідок Най ОСОБА_8 пояснила, що була свідком подій, які мали місце 29.02.2024 приблизно о 00 год 25 хв. Її син ОСОБА_4 у її присутності не ображав і не висловлювався нецензурно у адресу ОСОБА_1 . Не пам`ятає, щоб ОСОБА_4 називав Най Т.М. брехухою.

Поліцейський СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_9 як свідок у судовому засіданні пояснив, що 29.02.2024, приблизно о 00 год виїхав на місце події за фактом домашнього насильства разом з інспектором ОСОБА_10 на місці події ОСОБА_4 визнавав, що декілька разів нецензурно висловився в адресу потерпілої, однак не вважав це правопорушенням. Потерпіла ОСОБА_1 показувала відео на якому зафіксовано частину конфлікту і там було зафіксоване якесь образливе слово. Він склав на ОСОБА_3 терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 29.02.2024. Діти були схвильовані і казали, що батьки сварились.

У судовому засіданні поліцейський СРПП Вараського РВП ГУНП в Рівненській області Бірук Б.Б. надав пояснення, які узгоджуються з поясненнями поліцейського ОСОБА_9 .

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували вину ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Оцінюючи висловлювання ОСОБА_3 «брехуха» в адресу ОСОБА_1 , яке остання вважає таким, що заподіяло їй психологічної шкоди та яке підтверджується відеозаписом на оптичному диску, що міститься у матеріалах справи, суд бере до уваги наступне.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, виходячи із зазначених вище норм законодавства, під домашнє насильство, зокрема, умисне вчинення діянь психологічного характеру, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали шкоди психічному здоров`ю особи або могли завдати.

Однак важливо розрізняти поняття «конфлікт», «насильство».

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

В той же час, особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Таким чином, саме по собі, одне образливе висловлювання під час сварки, не формує собою домашнє насильство та може утворити склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі неодноразові образливі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдали або могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Зважаючи на те, що відеозаписом на оптичному диску зафіксована розмова між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , яка містить взаємні претензії один до одного з приводу користування речами, висловлювання неправдивої інформації, не містить ознак домашнього насильства, конфлікт має взаємний характер, що не можна трактувати як вчинення насильства в сім`ї, а тому суд доходи висновку, що лише одне висловлювання «брехуха» під час діалогу між потерпілою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності не утворює об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Оцінюючи докази щодо наявності у діях ОСОБА_3 обставин адміністративного правопорушення, яке йому інкримінується у іншій частині, тобто у висловлюванні нецензурною лайкою та інших образах, суд дійшов наступних висновків.

Доказова база, яка долучена до протоколу про адміністративне правопорушення, ґрунтується лише на поясненнях ОСОБА_1 про обставини вчинення домашнього насильства.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСзПЛ «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди зобов`язані застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту ( рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України " від 21 липня 2011 року ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування « поза розумним сумнівом ».

Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 не може бути визнаний належним доказом по даній справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Єдиним доказом винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 є пояснення потерпілої ОСОБА_1 . В той же час особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 пояснив, що дій, зазначених у протоколі, які йому інкримінують він не вчиняв. Інших доказів на підтвердження висловлювання ОСОБА_11 в адресу ОСОБА_1 нецензурних слів та образ, окрім слова «брехуха» до суду не подано. Оцінюючи пояснення учасників справи, суд не може віддати перевагу одним чи іншим поясненням, оскільки вони повністю суперечать один одному та іншими доказами не підтверджуються, а тому суд визнає такі пояснення сумнівними.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Оскільки до суду не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які доводили б винуватість ОСОБА_3 , суд з урахуванням вище вказаної правої позиції доходить висновку про недоведеність події, яка інкримінується ОСОБА_12 та його невинуватості.

Крім того, суд враховує висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 року у справі «Малофєєва проти росії» та від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти росії». Зокрема, у вказаних рішенням ЄСПЛ зауважив, що «…при розгляді справи суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд, також, не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод...».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Отже, провадження у справі щодо ОСОБА_3 за ч.2 ст.173-2 КУпАП підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 7, 173-2, 247, 256, 265-1, 283- 287, 294 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Суддя І.Ю. Зейкан