12.03.2024 Справа № 756/946/24
Ун.№756/946/24
Пр.№3/756/1033/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києва за участю захисника Володарського В.Л. справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, який зареєстрований за та проживає адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходиться справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП.

В судовому засіданні захисником особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвокатом Володарським В.Л, заявлено клопотання про забезпечення участі прокурора в судовому засіданні і про повернення справи на доопрацювання до УПП ГУ НП в м.Києві в тому числі з метою направлення її для розгляду до належного суду.

Клопотання мотивовано тим, що протокол про адміністративне правопорушення, складено з порушенням ст.256 КУпАП, оскільки в графі місце проживання особи дописано «Київ», а в графі про місце розгляду справи зазначено «за викликом у Подільському районному суді м.Києва», а пізніше поставлено позначку «оболон». При цьому законом не передбачено можливості вносити зміни до протоколу про адміністративне правопорушення після його складення. Копія протоколу, що наявна у розпорядженні ОСОБА_1 виправлених та дописаних даних не містить.

Щодо участі прокурора при розгляді справи зазначив, що ЄСПЛ у рішенні від 06.10.2022 у справі «Бантиш та інші проти України» констатував порушення п.1 ст.6 Конвенції щодо відсутності неупередженості суду з огляду на відсутність сторони обвинувачення у провадженні про адміністративне правопорушення, а тому прокурор має бути залучений до розгляду цієї справи.

Вирішуючи заявлені клопотання по суті, суд, дослідивши матеріали справи, вважає правильним відмовити у задоволенні цих клопотань у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Дані обставини вказують на те, що розгляд справ про адміністративне правопорушення має здійснюватися справедливим судом з точки зору ст.6 Конвенції.

ЄСПЛ у рішенні від 06.03.2018 у справі «Михайлова проти України» у п.56 зазначив, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами.

У пункті 64 цього рішення зазначено, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду (там само, пункти 73 та 75).

Статтею 250 КУпАП визначено засади здійснення прокурорського нагляду за виконанням законів при провадженні в справах про адміністративні правопорушення. Цією нормою передбачено, що прокурор, заступник прокурора, здійснюючи нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів при провадженні в справах про адміністративне правопорушення має право: порушувати провадження в справі про адміністративне правопорушення; знайомитися з матеріалами справи; перевіряти законність дій органів (посадових осіб) при провадженні в справі; брати участь у розгляді справи; заявляти клопотання; давати висновки з питань, що виникають під час розгляду справи; перевіряти правильність застосування відповідними органами (посадовими особами) заходів впливу за адміністративні правопорушення; вносити подання, оскаржувати постанову і рішення по скарзі в справі про адміністративне правопорушення, а також вчиняти інші передбачені законом дії.

Чинним національним законодавством участь прокурора у цій категорії справи не передбачена.

Тому, суд вважає правильним відмовити у задоволенні клопотання в цій частині та роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захиснику те, що відсутність прокурора у судовому засіданні само по собі не свідчить про порушення вимог щодо безсторонності суду і не впливає на неї. Наявність сумнівів у неупередженості та об`єктивності суду , за наявності підстав для цього, може бути підставою для відводу.

Щодо вирішення клопотання в частині повернення справи для доопрацювання, суд зауважує наступне.

КУпАП не передбачено процесуальної можливості повернення справи для доопрацювання органу, яким складено протокол про адміністративне правопорушення.

Зміст протоколу про адміністративне правопорушення визначено ст.256 КУпАП. Чинним законодавством не передбачено можливості внесення змін та доповнень до складеного раніше протоколу.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, оцінка правильність складання протоколу, впливу на можливість правильного вирішення справи підлягає з`ясуванню судом при розгляді справи.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судоустрій будується на принципах територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.130 КУпАП, розглядаються за місцем його вчинення (ст.276 КУпАП).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №721331 вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння по вул.Міській, 1/1 в м.Києві.

Судом при вирішенні питання щодо відповідності місця розгляду справи про адміністративне правопорушення переглянуто відеозапис з нагрудної камери працівників поліції, які забезпечували проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, ID реєстратора 474396, з якого вбачається, що згідно даних геолокації місце зупинки водія та початок процедури проведення огляду на стан сп`яніння відноситься до території Святошинського району м.Києва.

У зв`язку з чим вважаю правильним справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 передати на розгляд до Святошинського районного суду м.Києва.

Керуючись ст.276 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП направити до Святошинського районного суду міста Києва за підсудністю.

У задоволенні клопотань захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про забезпечення участі прокурора та про повернення справи на дооопрацювання - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя А. М. Майбоженко