ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4923/24 Номер провадження 33/814/1028/24Головуючий у 1-й інстанції Айдаєв Р. З. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Леуською Л.Я., за участі: потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника потерпілих адвоката Лісіченко Л.М., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві об`єднану справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Жаги Е.Г., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Клюшниківка, Миргородського району, Полтавської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.

Відповідно до постанови судді, 25.07.2024 близько 19 год 00 хв за адресою АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання ОСОБА_3 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме дії фізичного, психологічного характеру, які полягали у не випусканні з квартири, ображав потерпілу нецензурною лайкою, чим завдав фізичного болю та психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 02.07.2024.

Окрім того, 25.07.2024 близько 19 год 00 хв за адресою АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання ОСОБА_3 вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме дії фізичного, психологічного характеру, які полягали у не випусканні з квартири, а також донька була свідком вчинення домашнього насильства її батьком стосовно матері ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 02.07.2024.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Жага Е.Г., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, постановити нову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції за основу постанови покладені виключно пояснення потерпілої сторони, а пояснення ОСОБА_3 взагалі не брались до уваги. Також судом першої інстанції не враховано, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, які пов`язані з поділом спільного майна колишнього подружжя.

До початку апеляційного розгляду справи від адвоката Жаги Е.Г. надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі, додатково просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строків накладення стягнення з дня вчинення правопорушення, визначених ст. 38 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення потерпілих ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника потерпілих адвоката Лісіченко Л.М., приходжу до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають до з`ясування питання чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, рішення приймається на підставі доказів оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції згідно з нормами КУпАП всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам у їх сукупності та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Диспозиція частини 1 статті 173-2 КпАП України передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Висновки суду про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є обґрунтованими, що підтверджується дослідженими доказами та ґрунтується на вимогах закону, а саме письмовими поясненнями ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_2 , копією термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 171184 від 25.07.2024 та АА № 171185 від 25.07.2024,, копією форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 25.07.2024, копією постанови Київського районного суду м. Полтави від 02.07.2024.

Будь-яких сумнівів у достовірності вказаних доказів, апеляційний суд не вбачає.

Так, із протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 211411 та серії ВАВ № 211412 від 25 липня 2024 року вбачається, що 25 липня 2024 року близько 19:00 години ОСОБА_3 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_1 та своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме дії фізичного, психологічного характеру, які полягали у не випусканні з квартири, ображав потерпілу нецензурною лайкою, а також донька була свідком вчинення домашнього насильства її батьком стосовно матері ОСОБА_1 , внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілих.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_1 надала пояснення про те, що 25 липня 2024 року чоловік отримав документи щодо поділу квартири та був цим схвильований та агресивний. На зауваження ОСОБА_1 про надання дозволу покинути приміщення не реагував. Не випускав з квартири ані ОСОБА_1 , ані неповнолітню ОСОБА_2 . Пояснювала, що ОСОБА_3 ображав її нецензурною лайкою та погрожував виселити з квартири.

Відповідно до письмових пояснень потерпілої ОСОБА_1 , остання зазначила про те, що 25 липня 2024 року за місцем проживання чоловік ОСОБА_3 розпочав скандал з приводу поділу майна та вчинив психологічне насильство, намагалася забрати дитину, яка була свідком подій та покинути приміщення. Колишній чоловік не випускав їх з квартири.

Показання потерпілої ОСОБА_1 , надані у суді першої інстанції повністю узгоджуються з наявними у матеріалах справи письмовими пояснення, надані в день події.

Такі пояснення потерпілої ОСОБА_1 дружини ОСОБА_3 підтверджуються та узгоджуються з наявними письмовими поясненнями її доньки ОСОБА_4 , 2010 року народження про обставини сварки та агресивної поведінки батька, який перешкоджав їй та матері залишити приміщення квартири.

Також у свої поясненнях, наданих суду, ОСОБА_2 вказала, що мати повернулась з роботи, батько поводився агресивно у її бік. Здебільшого щодо поділу квартири. На її прохання ОСОБА_3 реагував агресивно у її бік. Мати через агресію батька пішла збирати речі, та батько став на дверях і повідомив, що він нікого не випустить. При цьому ОСОБА_3 забрав ключи від квартири доньки та колишньої дружини. ОСОБА_3 в цей час вів себе вкрай агресивно до ОСОБА_1 , бив себе руками та кричав у бік потерпілої.

При перевірці апеляційним судом аудіозапису, долученого до матеріалів справи стосовно подій, які мали місце 25 липня 2024 року за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що даний аудіозапис містить звукове відображення сварки в частині факту відібрання ключів ОСОБА_3 у своєї доньки ОСОБА_2 , а також безпідставне перешкоджання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 залишити помешкання, прокльони, агресивна поведінка у бік колишньої дружини, обумовлена бажанням ОСОБА_3 визначити порядок поділу спільного майна. ОСОБА_3 постійно висловлював докори дочці та ОСОБА_1 та кричав на присутніх. Аудіозапис не містить відомостей про агресивну чи провокативну поведінку ОСОБА_1 .

На переконання суду апеляційної інстанції, дані обставини поряд з первинними поясненнями потерпілої ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_2 вказують на те, що ОСОБА_3 дійсно своїми діями, які полягали у нецензурній лайці, криках та погрозах, на адресу ОСОБА_1 , а також безпідставному перешкоджанню ОСОБА_1 , ОСОБА_2 покинути приміщення квартири, в якій вони проживали, всупереч їх бажанню внаслідок неконтрольованої конфліктної поведінки, призвів до вчинення домашнього насильства.

Факт притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, підтверджується копією постанови судді Київського районного суду м.Полтави від 02 липня 2024 року.

Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушень ст. 285 КУпАП допущених судом першої інстанції при прийняті рішення по суті.

За наслідками перегляду справи в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення, місцевим судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Позиція апелянта, яку він висловив у суді першої інстанції та викладена в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини та заперечення факту вчинення домашнього насильства у відношенні колишньої дружини та доньки, є безпідставними та розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Доказів, які б спростовували висновки судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, апеляційному суду надано не було.

Твердження апелянта про наявність цивільно-правових відносин з приводу поділу спільного майна колишнього подружжя не спростовує доведеності відомостей, які зазначені у протоколі та містяться у матеріалах справи, зокрема у поясненнях потерпілих та аудіозаписі, та поведінка ОСОБА_3 , яка відображалася у формі активних дій та висловлювань, криках та погрозах, що є проявом домашнього насильства по відношенню колишньої дружини та доньки.

В ході апеляційного розгляду сторона захисту звернулась до суду з клопотанням про закриття провадження по справі у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП.

Проте, апеляційний суд визнає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ч.2 ст.38 КУпАП визначено: «якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті».

Відповідно до матеріалів справи, вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 мало місце 25 липня 2024 року, воно не є триваючим.

Судом першої інстанції справа розглянута та оскаржена постанова ухвалена 15 серпня 2024 року, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Суддею місцевого суду було дотримано вказаного строку і постанову було прийнято до закінчення строку накладення адміністративного стягнення.

Апеляційне оскарження судового рішення та не набрання ним законної сили, не слугує підставою для закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, ОСОБА_3 не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова судді Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2024 року стосовно ОСОБА_3 є законною та обґрунтованою.

Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю події адміністративного правопорушення - відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Жаги Е.Г., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м.Полтави від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Постанова набирає законної сили після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко