Справа № 944/438/24
Провадження №3/944/851/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2024 рокум.Яворів

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Матвіїв І.М., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого ТзОВ «ГЕОДЕФЕНДЕО», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №653402 від 22.01.2024, ОСОБА_1 22 січня 2024 року о 05 год 15 хв, по вул.Львівська,55 в смт Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, керував транспортним засобом марки «Opel Meriva», державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, продувши алкотестер «Drager».

За таких обставин працівники Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області кваліфікували дія водія ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки на їх думку він порушив п.2.9 «Правил дорожнього руху» України.

Особа яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в судовому засіданні вину заперечив. Вказав, на те, що як вбачається з відеозапису, який доданий до протоколу, працівники поліції надають для продуття прилад "Драгер" з вже встановленим в ньому "мундштуком", (тобто не розпечатують новий мундштук), як передбачено Інструкцією до приладу, що ставить під сумнів правильність результату. Просить, суд не брати до уваги, наявний в матеріалах справи Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів оскільки останній хоч і містить його підпис, однак не може свідчити про згоду з результатом проведеного працівниками поліції відносно нього огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки. З результатом огляду на стан сп?яніння він не погодився, оскільки алкогольних напоїв не вживав, напередодні вживав ліки від болю. Під час проходження огляду в закладі охорони здоров?я, муштук теж вже був приєнанний до алкотестера, на вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння в інший спосіб йому було відмовлено. Направлення на огляд водія транспортного засобу не долучено до матеріалів справи. В медичному закладі йому запропонували знову пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою драгера, хоча ОСОБА_1 вимагав провести огляд на стан алкогольного сп?яніння в інший спосіб, зокрема здати кров.

При складанні адмінматеріалів працівником поліції не зазначено ознак алкогольного сп?яніння, крім цього зазначає що його було повідомлено про те, що вказаний Акт має бути підписаний незалежно від того чи погоджувався він з результатом чи ні, що ставить під обгрунтований сумнів відомості, що вказані у зазначеному Акті огляду на стан алкогольного сп?яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме відомості про згоду з результатом проведеного працівниками поліції огляду на стан алкогольного сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу. Не знаючи норм законодавства, слухав вказівки працівників поліції та виконував їх, зважаючи на практику Верховного Суду у постановах від 15.05.2019 р. у справі №537/2088/17, від 08.07.2020р. у справі №177/525/17, сам факт визнання особою вини у порушенні у вчиненні правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб?єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Просить закрити справу у зв`язку із відсутністю події та складу правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10жовтня 2001 №1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаного правила утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст.4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст.7 КУпАП).

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2, 3 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно з п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735( далі - Інструкція) огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків.

Відповідно до п.7 Розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 на огляд до медичного закладу.

Як вбачається із матеріалів справи, на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення ступеня алкогольного сп`яніння, та будучи незгідний із результатом, був доставлений до медичного закладу», де огляд на стан алкогольного сп`яніння повторно проведений за допомогою алко тестеру «Драгер».

Також огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з істотними порушеннями вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, та у складеному висновку не зазначено ознаки сп`яніння, не провела огляд двічі з інтервалом 20 хвилин, як того вимагає вказана Інструкція.

Втім визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі є лише одним з елементів процедури огляду. Окрім вказаної процедури для визначення стану сп`яніння також має бути дана оцінка зовнішньому виду обстежуваної особи, її поведінці, її мовної здатності, вегетативно-судинні реакції тощо.

Однак у згаданому закладі охорони здоров`я повного огляду ОСОБА_1 проведено не було. Натомість фактично проведено процедуру аналогічну тієї, яка проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу. Результат такого огляду, з яким до того ж не погоджувалась особа, яка була оглянута, на переконання судді, викликає обґрунтовані сумніви в його достовірності, тому його не можна визнати таким, що безсумнівно вказує на перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Усі сумніви принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п.39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 90264746).

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка має бути підтверджена належними доказами.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, заслухавши клопотання ОСОБА_1 , враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а не доведе вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, а тому вважаю, що в притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, необхідно відмовити, а справу провадженням закрити за недоведеністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення в його діях, оскільки до матеріалів справи не долучені належні докази його вини, порушено порядок документування виявленого правопорушення, огляд на визначення стану сп`яніння проведений з істотними порушеннями вимог Інструкції, що унеможливлює прийти до висновку, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І.М. Матвіїв