Справа № 568/94/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року суддя Здолбунівського районного суду Рівненської області Ковалик Ю.А., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бернацького П.В., прокурора Рудика Ю.В. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління стратегічних розслідувань в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , депутата Радивилівської міської ради, за ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення № 1 від 11.01.2024, ОСОБА_1 , будучи депутатом Радивилівської міської ради, відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, зокрема в частині обов`язків із запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 28 Закону, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме в порушення п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», використав депутатські повноваження, передбачені ст.ст. 13, 15 Закону (депутатське звернення) в приватних інтересах під час звернення до Ради суддів України, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

За результатами чергових виборів депутатів місцевих рад 8 скликання, проведених 25.10.2020, ОСОБА_1 обрано депутатом Радивилівської міської ради 8 скликання. Повноваження депутата ОСОБА_1 визнані 02.12.2020 на першій сесії сільської ради 8 скликання (рішення № 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», при здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має право на депутатське звернення, депутатський запит та депутатське запитання.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Зокрема, частиною 1 статті 351 КК України передбачена відповідальність за невиконання службовою особою законних вимог депутата місцевої ради, створення штучних перешкод у його роботі, надання йому завідомо неправдивої інформації.

Депутатське звернення викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз`яснення з питань, віднесених до їх компетенції (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»).

21.08.2023 за № 21-11/08-23 депутат Радивилівської міської ради ОСОБА_1 звернувся до Ради суддів України із депутатським зверненням щодо неналежної організації роботи Радивилівського районного суду та неправомірних дій голови суду ОСОБА_2 , зокрема: службової недбалості та бездіяльності, нецільового використання коштів з державного бюджету, передбачених на ремонт приміщень Радивилівського районного суду; використання державних, власних та коштів третіх осіб на оснащення службового кабінету голови суду, у зв`язку з чим просить притягнути ОСОБА_2 до юридичної відповідальності.

По даному депутатському зверненню Радою суддів України проведено перевірку організації роботи Радивилівського районного суду та окремих дій голови суду ОСОБА_2 , за результатами якої інформація щодо службової недбалості, бездіяльності, нецільового використання коштів з державного бюджету, використання коштів сумнівного походження, наведена у депутатському зверненні, не знайшла свого підтвердження (Відповідь Ради суддів України на депутатське звернення від 04.10.2023 № 9рс-273/23).

В свою чергу, у зв`язку із проведенням Радою суддів України перевіркою, голова суду ОСОБА_2 27.09.2023 звернулась до Радивилівської міської ради з листом (вих.01-86/23) про не дотримання депутатом ОСОБА_1 правил депутатської етики під час звернень до Ради суддів України та правоохоронних органів з депутатськими зверненнями щодо неналежної організації роботи Радивилівського районного суду та окремих дій голови суду.

18.10.2023 звернення голови районного суду ОСОБА_2 від 27.09.2023 розглянуто на засіданні постійної депутатської комісії з питань регламенту, депутатської діяльності, етики, законності, правопорядку, регуляторної політики Радивилівської міської ради. На засіданні депутат ОСОБА_1 пояснив, що скеровував депутатські звернення, в т.ч. до Ради суддів України на прохання рідного брата, який вважає, що суддя Троцюк В.О. прийняла незаконне рішення по розгляду майнового спору який стосувався його сім`ї. При цьому ОСОБА_1 визнав, що використав свій депутатський мандат в родинних інтересах.

Радивилівським районним судом надана інформація, що 08.05.2023 суддею Троцюк В.О. ухвалено рішення по цивільній справі 568/867/18 за позовом ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, за яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 05.10.2023, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , рішення судді Троцюк В.О. по справі 568/867/18 залишено без змін.

У відповідності до актових записів про народження від 07.03.1947 № 29 та від 18.06.1958 № 47, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мають спільних батьків і являються рідними братами.

У відповідності до актового запису про шлюб від 08.02.1986 № 7, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є чоловіком та дружиною.

Відповідно, ОСОБА_1 є рідним братом чоловіка ОСОБА_3 , а остання є ОСОБА_1 невісткою і в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» є близькими особами.

За таких обставин, депутат Радивилівської міської ради ОСОБА_1 , створив суперечність між немайновим інтересом, зумовленим сімейними відносинами, у вигляді притягнення судді ОСОБА_2 до юридичної відповідальності, та своїми службовими повноваженнями (право на депутатське звернення).

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися правил депутатської етики та не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема депутати місцевих рад, зобов`язаний не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно із приміткою до статті 172-7 КУпАП, суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Таким чином, депутат Радивилівської міської ради 8 скликання ОСОБА_1 , в порушення п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», в особистих інтересах, не маючи підтверджуючої інформації, з надуманих підстав, вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, а саме, використав депутатські повноваження, передбачені ст.ст. 13, 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у вигляді депутатського звернення до Ради суддів України з прохання притягнути суддю ОСОБА_2 до юридичної відповідальності, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, за яке передбачена відповідальність згідно ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, просив справу закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки він не використовував свій депутатський мандат в родинних відносинах.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив закрити провадження у справі за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Рудик Ю.В. в судовому засіданні підтримав протокол про адміністративне правопорушення, просив визнати ОСОБА_1 винним та притягнути до відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 06 жовтня 2010 року № 21-рп/2010 (пункт 3.2.2.) вказав на необхідність визнання і дії в Україні принципу верховенства права, і на необхідність врахування, насамперед, того, що термін «корупція» означає «використання особою наданих їй службових повноважень та пов`язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб», а діяння, яке не відповідає змісту терміну «корупція», не може визнаватись корупційним правопорушенням.

Отже вчиняючи корупційне діяння особа повинна мати корисливий мотив.

В частині першій статті 1 Закону № 1700-VII дано визначення термінів, які вживаються в даному Законі та зазначено наступне: - правопорушення, пов`язане з корупцією діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність; - реальний конфлікт інтересів суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; - приватний інтерес будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Відповідальність за частиною другою статті 172-7 КУпАП настає за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

За змістом пункту 2 примітки до статті 172-7 КУпАП під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Згідно з статтею 172-7 КУпАП особистий інтерес це користь, вигода яка стосується (або цікавить) особи, і які вона бажає отримати для себе особисто або близьких осіб.

Отже з системного аналізу цих норм права необхідно зробити висновок, що суб`єктивна сторона корупційного діяння характеризується тим, що воно вчинюється лише з корисливих спонукань. Особа, яка вчинила таке корупційне діяння, усвідомлює, що вона незаконно використовує свої службові повноваження та незаконно одержує у зв`язку з цим певні матеріальні блага для себе або близьких осіб.

Тобто навіть при наявності суперечності між особистими інтересами та службовими повноваженнями обов`язковим є встановлення можливості впливу такої суперечності на об`єктивність або упередженість прийняття рішень, а також на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих службових повноважень.

При цьому конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

Аналіз термінів «потенційний інтерес» та «реальний інтерес», які містяться у частині першій статті 1 Закону, з урахуванням висновку науково-правової експертизи Ради науково-правових експертиз при Інституті держави і права ім. В. М. Корецького НАН України від 29 квітня 2016 року № 126/50-е, щодо законодавства про боротьбу з корупцією дає можливість констатувати, що потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Відповідно до пункту 1.1.1. розділу І Методичних рекомендацій щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, затверджених рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 вересня 2017 року № 839, тільки такий приватний інтерес у сфері службових/представницьких повноважень, що може вплинути або впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень, спричиняє виникнення реального або потенційного конфлікту інтересів.

Наявність протиріччя встановлюється в кожному окремому випадку виконання доручення, розгляду листа, здійснення контрольного заходу тощо, шляхом порівняння повноважень та існуючого у особи приватного інтересу із подальшим визначенням можливості (неможливості) такого інтересу вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішення, вчинення діяння службовою особою.

Таким чином для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, має встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, та, відповідно, в постанові суду.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить визначення в чому саме полягав приватний інтерес депутата Радивилівської міської ради ОСОБА_1 при депутатському зверненні до Ради судів України, а також не доведено факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Стаття 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення. Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього обвинувачення.

ЄСПЛ у своїх рішеннях притримується позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Оскільки у протоколі про адміністративне правопорушення не доведено наявності у ОСОБА_1 факту приватного інтересу; наявності факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення, а тому підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283, 284 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд в десятиденний строк з дня її постановлення.

Суддя: Ю.А. Ковалик