ПОСТАНОВА

Справа № 137/1542/24

03 грудня 2024 р. 3/137/588/24

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Гопкін П.В., розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу поліції № 3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

10.10.2024 о 09 год 20 хв на 347 км автодороги М-30 в с.Літинські Хутори Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo FH 62TR, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу газоаналізатора Alcotest 6810, результат - 0,88 ‰

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, хоча кожного разу повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надав (а.с. 11, 33).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Зокрема, у Рішенні від 03.04.2008 в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи вимоги ст. 277, ч. 2 ст. 268 КУпАП і те, що ОСОБА_1 був обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення і про те, що справа буде розглянута Літинським районним судом Вінницької області, вважаю за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1

12.11.2024 та 21.11.2024 задовольнялись клопотання захисника-адвоката Бондарюка В.І. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 19, 29).

03.12.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Бондарюк В.І. (котрий уповноважений захищати інтереси ОСОБА_1 на підставі ордеру серії СЕ № 1074352 від 24.10.2024 (а.с. 22) до судового засідання також не з`явився. Від останнього надійшло клопотання, яким він просить здійснювати розгляд справи у його відсутності, враховуючи віддаленість від місця розгляду даної справи, а також враховуючи систематичне відключення світла Чернівціобленерго за місцем здійснення його адвокатської діяльності в м. Хотин (а.с. 37 зв.).

Також 03.12.2024 адвокатом Бондарюком В.І. через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 34-37). Клопотання мотивоване тим, що:

1)По-перше, у матеріалах справи не озвучено жодних ознак, які б свідчили про наявність у ОСОБА_1 алкогольного сп`яніння, що стало б підставою для проведення огляду на стан сп`яніння. З відеозапису події чітко видно, що перед вимогою продути в прилад ДРАГЕР працівник поліції не зазначив жодної ознаки алкогольного сп`яніння, яка б виправдовувала проведення такого огляду.

2)По-друге, поліцейськими не доведено факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. У матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що підтверджують факт керування транспортним засобом саме о 09:20 годині 10.10.2024 ОСОБА_1 Вимога продути в прилад ДРАГЕР була висунута лише через близько 20 хвилин, коли автомобіль ОСОБА_1 вже був припаркований, а сам він, відпочивав у автомобілі.

3)По-третє, поліцейськими не було запропоновано ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Поліцейські, в порушення Порядку № 1103 від 17.12.2008 та частини 3 статті 266 КУпАП, не реалізували право особи на проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, що призводить до недійсності проведеного огляду. Протягом двох годин поліцейськими не було доставлено ОСОБА_1 до найближчого медичного закладу для проведення медичного огляду.

4)По-четверте, у матеріалах справи відсутній Акт тимчасового затримання транспортного засобу. У матеріалах справи немає жодних доказів щодо тимчасового затримання транспортного засобу ВОЛЬВО д.н.з. НОМЕР_2 , а також складання Акту огляду та затримання транспортного засобу 10.10.2024.

Відтак, просив закрити провадження в справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання адвоката Бондарюка В.І., приходжу до висновку, що винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 147194 від 10.10.2024 (а.с. 1), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 5), письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 6) якими останній зазначає обставини скоєння ним адміністративного правопорушення.

На 08:301 хв. відеозапису за назвою «export-0q22w» котрий знаходяться на компакт-диску в матеріалах справи (а.с. 7) підтверджується обставина того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а згодом проходив на місці зупинки огляд на стан сп`яніння. Результат позитивний

Відповідно до показань тестеру Alcotest 6810, тест №2333 (а.с. 2), станом на 09 год 35 хв 10.10.2024 ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, результат 0,88 ‰.

Щодо клопотання адвоката Бондарюка В.І. про закриття провадження у справі, підстав для його задоволення не вбачається з огляду на наступне.

У першому твердженні захисника наводиться те, що поліцейський не озвучив жодної ознаки сп`яніння, яка б слугувала підставою для проведення огляду. Відповідно до інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" від 09.11.2015 за № 1452/735, зазначається перелік ознак алкогольного сп`яніння. Тобто поліцейським надано цей перелік ознак сп`яніння для врахування в роботі, втім в інструкції не міститься вказівки про обов`язок поліцейського озвучувати ці ознаки. Разом з тим у пункті 1 розділу 2 цієї інструкції зазначено, що у разі наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський зобов`язаний провести огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом.

Також 11:39 хв відеозапису "export-0q22w" (а.с. 7) поліцейський заявляє: «Я запах чую». Таким чином спростовується вказане твердження зазначене захисником.

Щодо твердження захисника про те, що з контексту відеозапису поведінка ОСОБА_1 була досить адекватною, це свідчить про суб`єктивне оціночне судження захисника. У його аргументації не зазначено, якими критеріями визначається, чи є поведінка адекватною, чи ні. Без об`єктивних критеріїв або експертної оцінки важко зробити висновок про адекватність поведінки особи в цій ситуації.

У другому твердженні захисник стверджує, що поліцейським не доведено факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Проте, ні в ході спілкування, ні під час надання пояснень ОСОБА_1 , ні в його письмових показаннях (а.с. 6) не заперечується обставина керування, а навпаки ця обставина підтверджується. На відеозаписі о 47:54 хв. ОСОБА_1 зазначає, що письмові пояснення відповідають дійсності, про що й розписується.

Крім того, на 21:49 хв. відеозапису (а.с. 7) ОСОБА_1 повідомляє, що напередодні випив одне пиво і потім змушений був керувати, оскільки не знав, що його знову пошлють у рейс. Також у відеозаписі він визнає, що сталася ДТП, в той час як свідок повідомляє про обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

На 30:16 хв. відеозапису ОСОБА_1 повідомлено про санкцію інкримінованого правопорушення, після чого він запитав, чи можна вирішити це питання в позапроцесуальному порядку.

Щодо третього твердження, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, захисник посилається на пункт 6 Порядку № 1103 від 17.12.2008, відповідно до якого водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно адміністративного матеріалу 10.10.2024 ОСОБА_1 було оформлено направлення на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (а.с. 3).

Хоча захисник зазначає, що поліцейськими була порушена процедура проведення медичного огляду особи на стан сп`яніння, оскільки протягом 2 годин ОСОБА_1 не було доставлено до найближчого медичного закладу для підтвердження огляду, також у тексті положення, на яке посилається захисник, йдеться про те, що водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. В той же час, у ньому відсутня вказівка на те, що водій має бути доставлений службовим автомобілем.

Щодо четвертого твердження про затримання транспортного засобу. На відеозаписі о 14:16 хв. (а.с. 7) інспектор повідомив ОСОБА_1 про відсторонення його від керування.

У клопотанні про закриття справи захист зазначає, що немає доказів затримання транспортного засобу, і вважає це підставою для закриття провадження.

Проте таке твердження, разом з іншими аргументами захисту, може розглядатися як спроба уникнення адміністративної відповідальності. Важливо також зазначити, що акцентування уваги на діях/бездіяльності (на думку захисту) інспекторів поліції не виключає порушення закону ОСОБА_1 . Відтак доводи захисту не можуть повністю знівелювати дії правоохоронних органів.

Також варто врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Вважаю за необхідне зазначити, що при усій видимій нетерпимості суспільства до водіїв у нетверезому стані розвернулась майже юридична кампанія по покроковому роз`ясненню, як уникнути відповідальності за керування автотранспортом у нетверезому стані. Відшукуються будь-які «дірки» в і так застарілому, непродуманому, явно «популістському» законодавстві про притягнення до адміністративної відповідальності за керування в нетверезому стані. Усі можливості недомовки, неточності законодавства про адміністративну відповідальність, проблеми з доказуванням у справах про адміністративні правопорушення, використовуються адвокатами та особами, які притягуються до відповідальності за керування в нетверезому стані для уникнення такої відповідальності. Таким чином проходжу до висновку, що стороною захисту вживаються заходи спрямовані не на захист від неправомірного притягнення до відповідальності, а на уникнення ОСОБА_1 відповідальності (що прямо не заборонено законом).

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, особою, на яку накладено адміністративне стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, розмір судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене вище, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. 283, ст. 284 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави Україна судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Гопкін П. В.