Справа № 477/503/24
Провадження № 3/488/623/24
ПОСТАНОВА

27.05.2024 року Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Головіна Т.М., за участю прокурора Чуйкова К.Е., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , її захисника адвоката Кірюхіна О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Миколаєва Миколаївської області, українки, громадянки України, одруженої, з вищою освітою, працює директором Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності раніше не притягуваної,-

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-7 ч.1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №103 від 29.02.2024 року, ОСОБА_1 , будучи директором Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області та будучи відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 суб`єкто, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закон), а також суб`єктом правопорушення, відповідно до примітки ст. 172-7 КУпАП, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону не вжила жодних заходів щодо недопущення будь-якої можливості виникнення конфлікту інтересів та не повідомила безпосереднього керівника чи інший визначений законом орган, у даному випадку відділ освіти, культури, молоді та спорту Воскресенської селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів під час вчинення дій та прийняття рішення, а саме видання та підписання наказу№43-г від 11.12.2023 року «Про преміювання педагогічних працівників ліцею», яким остання встановила премію у розмірі 6000 грн. ОСОБА_2 , яка є її свекрухою, тобто близькою особою в розумінні ст. 1 Закону, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні данні, викладені в протоколі, підтримав; просив визнати ОСОБА_1 винною в інкримінованому правопорушенні та призначити покарання у вигляді штрафу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не визнала себе винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-7 КупАП, підтримала заперечення свого захисника.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Кірюхін О.М., просив закрити провадження по справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки у неї при реалізації повноважень на підписання наказу про преміювання відсутній реальний конфлікт інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» та ч. 1 ст. 172-7 КУпАП під час виконання нею обов`язків директора Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради, бо остання діяла у спосіб та в межах законодавства; що у ОСОБА_1 при вичненні таких дій відсутні дискреційні повноваження; що протоколом про адміністративне правопорушення не доведено належними доказами наявності реального конфлікту інтересів між приватним інтересом ОСОБА_1 в розумінні визначення поняття «приватний інтерес» у ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» та її службовими повноваженнями під час необхідності прийняття зазначеного рішення, що впливало на об`єктивність або неупередженість при прийнятті рішення, як обов`язкової складової складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Дослідивши представлені суду докази в їх сукупності, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника та свідка, думку прокурора, приходжу до наступних висновків:

Відповідно наказу начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Воскресенської селищної ради (далі відділ ОКМС Воскресенської селищної ради) №210-к від 20.12.2021 року, ОСОБА_1 призначено на посаду директора Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради, який є юридичною особою публічного права.

Відповідно до п. п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, посадові особи юридичних осіб публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія вищевказаного Закону.

Посадові особи таких підприємств (інших юридичних осіб) є суб`єктами, на яких поширюються дія розділу V «Запобігання та врегулювання конфлікту інтересів» Закону з урахуванням особливостей, визначених ст. ст. 28, 35 Закону.

Відповідно ст. 1 Закону, посадова особа юридичної особи публічного права це голова та член наглядової ради, ради директорів, виконавчого органу, комісії з припинення (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії), ліквідатор, керівник, заступник керівника, головний бухгалтер, корпоративний секретар такої юридичної особи публічного права, а також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, та її заступники, голова та члени іншого органу управління юридичної особи (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом юридичної особи публічного права

Відповідно до п.6 роз`яснення затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) №4 від 13.11.2023 до посадових осіб юридичних осіб публічного права належить, зокрема, керівник юридичної особи публічного права.

Директор ліцею є «Керівником» згідно з Строковим трудовим договором, який має як адміністративно-господарські так і організаційно-розпорядчі функції.

Таким чином, ОСОБА_1 обіймаючи посаду директора Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради, є суб`єктом відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону та відповідно п. 1 Примітки до ст. 172-7 КУпАП, відноситься до осіб на яких поширюється дія цього Закону, та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ст. 172-7 КУпАП.

Згідно вимог, передбачених ч.1 ст. 172-7 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною нормою настає лише у разі вчинення або не вчинення відповідних дій в умовах реального конфлікту інтересів та неповідомлення про наявність реального конфлікту інтересів.

Відповідно до вимог, передбачених п.2, 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону зобов`язані, зокрема:

вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі -Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

По своїй суті, реальний конфлікт інтересів є юридичним синонімом поняття «зловживання службовими повноваження та пов`язаними з цим можливостями».

Для встановлення наявності факту прийняття рішення, вчинення чи не вчинення дії в умовах реального конфлікту інтересів та розмежування реального і потенційного конфлікту інтересів особа, яка здійснює правозастосовну діяльність, у даному випадку це особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення та суд, який прийняв оскаржувану постанову, для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, мали встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як:1) наявність у правопорушника факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності, реальний конфлікт інтересів не виникає. Встановлення цих фактів має бути обов`язково відображено в протоколі про адміністративне правопорушення, яке пов`язане з корупцією та, відповідно, в постанові суду.

Конфлікт інтересів під час призначення стимулюючих виплат або при внесенні пропозиції (подання) щодо такого призначення виникає тоді, коли в посадовця є дискреційні повноваження.

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи бездіяти, а якщо діяти у виборі варіанта рішення чи дії серед варіантів, що прямо чи опосередковано закріплені в законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанта вибору із будь-ким.

Дискреційні повноваження посадової особи юридичної особи публічного права при визначенні умов оплати праці працівників та застосуванні заходів матеріального заохочення, накладення стягнень на працівників, має місце тоді, коли керівник на власний розсуд вирішує питання щодо доцільності матеріального заохочення (преміювання) працівників та своїм наказом визначає конкретний розмір премії (грошової винагороди) для працівника залежно від його особистого внеску в діяльність підприємства, тобто діє на власний розсуд та приймати рішення встановити чи не встановити надбавку , визначити той чи інший розмір.

Судом встановлено, що:

Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.10.2007 р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно витягу з реєстру є рідними батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з чим, ОСОБА_2 є свекрухою ОСОБА_1 тобто близькою особою в розумінні ст. 1 Закону.

ОСОБА_2 , відповідно наказу від 03.08.1984 року №77, призначено на посаду вчителя початкових класів цього ж навчального закладу, в якому вона працює, до теперішнього часу.

11.12.2023 ОСОБА_2 видала та підписала наказ №43-г «Про преміювання педагогічних працівників ліцею», яким визначила та встановила розмір премій за результатами роботи у 2023 році працівникам ліцею, до списку яких входить ОСОБА_2 , яка є її свекрухою, тобто близькою особою, внаслідок чого остання отримала вказану премію у сумі - 6000 грн.

Допитана у судовому засіданні начальник відділу освіти, культури, молоді та спорту Воскресенської селищної ради ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_1 вона особисто приймала на посаду директора Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області. Розміри преміювання працівників визначаються сумою фонду економії заробітної плати. Ліцею не відомо про розміри такого фінансування, про це ОКМС Воскресенської селищної ради усно повідомляє директора ОСОБА_1 . У кожному випадку нарахування таких премій, ОСОБА_1 звертається до відділу освіти з відповідним усним клопотанням, яке ними розглядається, у тому числі перевіряється обгрунтованість цих сум, і тільки після цього ОСОБА_1 видає та підписує відповідний наказ. У вказаному ліцеї ОСОБА_6 працювала директором з 04.03.2015 року, тому при призначенні на посаду ОСОБА_1 їй було достеменно відомо, що у названому закладі працює у тому числі свекруха останньої ще з 1984 року.

Таким чином, судом встановлено, що преміювання ОСОБА_2 за наказом №43-г від 11.12.2023 року «Про преміювання педагогічних працівників ліцею, погоджено начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Воскресенської селищної ради ОСОБА_6 за наявності фінансової можливості та у відповідності вимогам законодавства.

Як слід, отримавши у визначеному законодавством порядку погодження щодо розміру названої премії, директор Калинівського ліцею Воскресенської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області ОСОБА_1 , приймаючи рішення про встановлення премії своїй близькій особі, не діяла в умовах реального конфлікту інтересів, оскільки відповідне повноваження не було дискреційним.

Враховуючи наведене суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суперечність між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями (реальний конфлікт інтересів), оскільки остання діяла у межах чинного законодавства України.

Такі дії ОСОБА_1 не її особистим рішенням, продиктованим корисливим умислом та наявністю приватного інтересу.

При цьому, суд не приймає до уваги лист відділу ОКМС Воскресенської селищної ради № 46/01/01-19 від 30.01.2024, відповідно до якого у період з 20.12.2021 року по теперішній час від ОСОБА_1 жодних повідомлень щодо наявного конфлікту інтересів в тому числі під час видання та підписання наказу про преміювання, будь - яких клопотань чи подань щодо погодження суми премії не надходило, оскільки його дані спростовані показаннями свідка ОСОБА_6 , яка підтвердила маючий місце факт узгодження ОСОБА_1 сум премій працівникам ліцею з нею особисто в усному порядку.

Підстав невірити свідку у суду немає.

Поміж іншого, Законом не передбачено обов`язкової письмової форми такого узгодження.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього докази, не доводять, що ОСОБА_1 , видавши та підписавши наказ №43-г від 11.12.2023 року «Про преміювання педагогічних працівників ліцею», яким остання встановила премію у розмірі 6000 грн. ОСОБА_2 , яка є її свекрухою, мала дискреційні повноваження із визначення розміру премій, в тому числі і своїй близькій особі.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Пунктом 1 частиною 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно п.4 ст.129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Суд не вправі самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, прихожу до переконання, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-7 КУпАП.

Керуючись ст.9, 10, 36, ч.1 ст. 172-7, п. 1 ст. 247 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП - закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її прийняття.

Суддя Т.М. Головіна