Справа № 161/4251/24 Провадження №33/802/341/24 Головуючий у 1 інстанції:Філюк Т. М.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

за участю

особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.4 ст.121 КпАП України у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 18.02.2024 року, о 14:00 годині в селі Гаразджа, Луцького району, Волинської області а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 99 км, керував транспортним засобом «DAF LDV 400 Convoy» д.н.з. НОМЕР_2 , вантажопідйомністю до 3,5 тонн, своєчасно не пройшов ОТК. Строк експлуатації транспортного засобу 20 р. Правопорушення вчинено повторно протягом року, відповідно до постанови серії БАД № 241397 від 12.04.2023 року притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.121 КпАП України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано поліцейськими як порушення вимог п.31.3Б, за що передбачена відповідальність ч.4 ст.121 КпАП України (а.с.11).

Не погоджуючись із постановою судді особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати, провадження закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, так дійсно його було притягнуто до адміністративної відповідальності 12.04.2023 року, але судом не враховано, що попередній транспортний засіб йому не належав і не належить, тому судом безпідставно враховано повторність.

Зокрема, судом не взято до уваги доказ, а саме протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 00794-00258-24 від 21.02.2024 року, згідно якого автомобіль «DAF LDV 400 Convoy» д.н.з. НОМЕР_2 , після технічного контролю визнано технічно справним. Дата чергового обов`язкового технічного контролю не пізніше 21.02.2026 року. Крім того, із 2018 року по 02.04.2024 року він перебував на безперервному лікуванні і вказаний транспортний засіб взагалі не використовувався за призначенням.

Тобто, відсутні належні та допустимі докази про те, що він 18.02.2024 року о 14 годині керував вказаним транспортним засобом без проходження ОТК, а отже на підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю так як відсутня подія і склад адміністративного правопорушення (а.с.15-18).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, приходжу до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Статтею 121 КпАП України встановлена відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, правил користування ременями безпеки або мотошоломами, і, згідно ч.4 ст.121 КпАП України, повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців або адміністративний арешт на строк від п`яти до десяти діб.

При цьому ч.3 ст.121 КпАП України передбачає відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до визначених Правилами дорожнього руху України термінів, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Як встановлено у п.2.3а Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Згідно п.31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.31.3 б Правил дорожнього руху України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Засадами ст.35 Закону України «Про дорожній рух» регламентовано, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті суд апеляційної інстанції вважає викладений у постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КпАП України, таким, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №0979492 від 18.02.2024 року, відповідно до якого, водій ОСОБА_1 , 18.02.2024 року о 14:00 годині в селі Гаразджа, Луцького району, Волинської області а/д Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 99 км, керував транспортним засобом «DAF LDV 400 Convoy» д.н.з. НОМЕР_2 , вантажопідйомністю до 3,5 тонн, своєчасно не пройшов ОТК. Строк експлуатації транспортного засобу 20 р. Правопорушення вчинено повторно протягом року, відповідно до постанови серії БАД № 241397 від 12.04.2023 року притягнутий до відповідальності за ч.3 ст.121 КпАП України (а.с. 1);

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №241397 від 12.04.2023 року (а.с.4).

Отже, судом першої інстанції під час дослідження доказів, які наявні в матеріалах справи, відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №241397 від 12.04.2023 року, встановлено, що 12.04.2023 року о 07 годині 00 хвилин 00 секунд в мсті Луцьку по вулиці Володимирській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «FORD TRANSIТ» номерний знак НОМЕР_3 , який не пройшов обов`язкового технічного контролю, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.121 КпАП України, а тому постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу 340 гривень 00 копійок.

18.02.2024 року ОСОБА_1 вчинено повторні дії, направлені на порушення вимог п.31.3б ПДР, а тому його дії за ч.4 ст.121 КпАП України кваліфіковані вірно, що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №079492.

До уваги не приймаються доводи апелянта, про те, що відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу № 00794-00258-24 від 21.02.2024 року автомобіль «DAF LDV 400 Convoy», д.н.з. НОМЕР_2 , після технічного контролю визнано технічно справним та визначено дата чергового обов`язкового технічного контролю не пізніше 21.02.2026 року (а.с.20), оскільки дана перевірка транспортного засобу була здійснення через три дні після вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, посилання апелянта про те, що він із 2018 року по 02.04.2024 року перебував на безперервному лікуванні і транспортний засіб «DAF LDV 400 Convoy» д.н.з. НОМЕР_2 взагалі не використовувався за призначенням, на правильність висновків суду першої інстанції не впливає.

Таким чином встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт повторного протягом року вчинення ОСОБА_1 будь-якого з порушень, передбачених ч.ч.1- 3 ст.121 КпАП України.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих по справі, не вбачається.

Отже, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні визнав повністю та після винесення оскаржуваної постанови в добровільному порядку сплатив адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень та судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок (а.с.13).

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КпАП України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.121 КпАП України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.