Справа № 199/9250/24
ПОСТАНОВА

іменем України

05.12.2024 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

за участю: захисника Павленка А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 о 18:45 годині за адресою: Донецька область, Покровський район, Добропільська міська громада, с. Вірівка, вул. Вишнева, 54, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку (продувати газоаналізатор «Драгер 6810» або проходити медичний огляд) водій ОСОБА_1 відмовився, що зафіксовано на нагрудні відеореєстратори співробітників поліції, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовими повістками, смс-повістками, також останній повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.

02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).

За вказаних обставин, враховуючи реальні поточні обставини, що склалися у місті Дніпрі, а також те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська не припинена, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність, враховуючи і те, що відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 27/11 від 27.11.2024 та ордеру на надання правничої допомоги від 27.11.2024 № 27/11 інтереси ОСОБА_1 в суді представляє адвокат Павленко А.В. (а.с. 16-17, 18).

В судовому засіданні захисник Павленко А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заявив клопотання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування вказаного клопотання адвокат вказує, що зупинка транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції була безпідставна та не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, а тому подальші дії вчинені працівниками поліції на думку адвоката є незаконними.

Крім того сторона захисту убачає, що водію ОСОБА_1 було запропоновано лише пройти огляд на місці з використанням технічного приладу, однак при його відмові, останньому не було запропоновано проїхати до медичної установи, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Також захисник стверджує, що водію ОСОБА_1 не було роз`яснено права згідно з вимогами Конституції України, а також положень ст. 63 КУпАП, про що свідчить відсутність підпису у графі «відмітка з підписом», при цьому на думку адвоката протокол, який долучений до матеріалів справи (серія ЕПР 1 № 164093 від 01.11.2024), не відповідає затвердженій формі протоколу про адміністративне правопорушення, а саме Додатку 1 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції»), а тому з вказаного документу є незрозумілим від чого саме водій ОСОБА_1 відмовився в ході розмови з працівниками поліції (ознайомлення з протоколом, отримання копії протоколу, або інше).

Вислухавши думку захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» убачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Порядок дорожнього руху на території України, згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та транспортним засобом «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.

Як слідує з вимог п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, ст. 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

З матеріалів справи убачається, що винуватість ОСОБА_1 підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться у справі про адміністративне правопорушення, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 164093 від 01.11.2024, який складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП та такий, що складений повноважною особою згідно з вимогами КУпАП, у ньому вказана правова кваліфікація адміністративного правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про адміністративну відповідальність, викладені фактичні обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для повного розуміння суті висунутого проти ОСОБА_1 звинувачення. Відповідно до протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ), роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, а також положень ст. 268 КУпАП;

- безперервним відеозаписом з нагрудних камер патрульних поліцейських, де зафіксовано рух автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , в темний період доби. Так, при зупинці працівниками поліції вказаного транспортного засобу із водійського сидіння виходить чоловік (водій ОСОБА_1 ), якому працівниками поліції було повідомлено, що серед підстав зупинки автомобіля: перевірка водійського посвідчення, а також маневрування транспортним засобом по проїзній частині (раптова зупинка, подальше продовження руху) 18:42 година. Надалі в ході спілкування з водієм, працівником поліції у водія була виявлена ознака сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). На питання поліцейського, чи вживав ОСОБА_1 спиртні напої, останній повідомляє: «Ні» (18:43:30 година). Надалі, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу (18:43:54 година), на що останній чітко надає відповідь: «Ні, ні, ні» (18:43:56 година), обґрунтовуючи тим, що він не вживав спиртні напої та припущень того, що дійсно він міг порушити Правила дорожнього руху під час керування автомобілем (18:44:03 година). У подальшому, працівником поліції було запропоновано водію проїхати до медичного закладу, на що ОСОБА_1 також надає чітку відмову: «Ні, мені зараз треба їхати на завдання» (18:45:20 година). Продовжуючи бесіду з працівником поліції, водію ОСОБА_1 повторно запропоновано пройти огляд на місці за допомогою технічного пристрою, на що слідує відповідь останнього: «Я відмовляюсь» (18:47:09 година). Працівником поліції було повідомлено водію, що відносно нього буде складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху, який передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку, серед якого є медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з подальшим зауваженням того, що дійсно водій ОСОБА_1 має виражену ознаку алкогольного сп`яніння, яка може призвести до дорожньо-транспортної пригоди, не дивлячись на те, що останній є військовослужбовцем. Крім того, з вказаного запису прослідковується і те, що на місці події присутні як і пасажир вказаного автомобіля, так і чоловіки, які представилися військовослужбовцями пояснюючи це тим, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та має певні привілеї. Так, під час складання протоколу, працівником поліції були поставлені водію питання, серед яких: чи буде останній ставити підпис у протоколі, отримання копії вказаного документу (протоколу), надання пояснень, про що водій ОСОБА_1 надає відповідь: «Відмовляюсь» (19:13:46 година, 19:20:42 година);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.11.2024, складеного на водія ОСОБА_1 .

З приводу посилань сторони захисту, що зупинка транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції була безпідставна та не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, а тому подальші дії вчинені працівниками поліції є незаконними, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Відповідно до п. 3) та п. 4) ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу. З урахуванням й того, що внаслідок ведення на території України бойових дій та введення в Україні воєнного стану, зупинення транспортного засобу працівниками поліції з метою його візуального огляду на предмет наявності заборонених предметів, є достатньою підставою для здійснення зупинки транспортного засобу.

Як слідує з відеозапису, працівником поліції було оголошено підстави зупинки транспортного засобу «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 : перевірка документів (посвідчення водія), а також повідомлення того, що вказаний автомобіль здійснює маневри на проїзній ділянці дороги (раптова зупинка, початок руху), з подальшим складанням протоколу на останнього за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме порушення пункту 2.9в Правил дорожнього руху, що передбачає керування транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Тому твердження захисника про те, що зупинка транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 працівниками поліції була безпідставна та не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», спростовуються вищенаведеними доказами, та такі твердження адвоката суд розцінює, як спосіб захисту з метою уникнення від адміністративної відповідальності та як наслідок від покарання (в даному випадку адміністративного стягнення) за вчинене адміністративне правопорушення, враховуючи і те, що незгода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки такий обов`язок прямо передбачений пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України та не пов`язаний з причиною зупинки транспортного засобу.

Не заслуговують на увагу доводи адвокати про те, що водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд лише на місці події з використанням технічного приладу, при цьому останньому не було запропоновано проїхати до медичної установи, оскільки вони є такими, що свого підтвердження не знайшли. Так, дослідивши наявні у матеріалах справи безперервні відеозаписи, суд констатує, що відеоматеріал має чітку і логічну послідовність подій, які мали місце 01.11.2024, де під час спілкування з водієм ОСОБА_1 працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд у встановленому законом порядку, як на місці, так і проїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на місці за допомогою технічного приладу (18:43:54 година), на що останній чітко надає відповідь: «Ні, ні, ні» (18:43:56 година). У подальшому, працівником поліції було запропоновано водію проїхати до медичного закладу, на що ОСОБА_1 також надає чітку відмову: «Ні, мені зараз треба їхати на завдання» (18:45:20 година). Продовжуючи бесіду працівником поліції, водію ОСОБА_1 повторно запропоновано пройти огляд на місці за допомогою технічного пристрою, на що слідує відповідь останнього: «Я відмовляюсь» (18:47:09 година).

На переконання суду, вказана відеозйомка працівниками поліції проводилась на законних підставах у відповідності до вимог ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відеозаписом зафіксовані реальні обставини, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення водія ОСОБА_1 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на особу, яка керувала транспортним засобом та відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в тому числі в медичному закладі (18:45:20 година).

Суд констатує, що вказаним відеозаписом підтверджується, як працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу із використанням поліцейських спеціальних технічних засобів, так і проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я, від проходження яких він відмовився. У зв`язку з чим поліцейський склав протокол про адміністративне правопорушення за фактом відмови від проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, від надання пояснень та підпису в якому ОСОБА_1 відмовився.

За таких обставин суд встановив, що відеозапис, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічного приладу «Драгер», так і в медичному закладі є безперервним, тому цей доказ є належним та допустимим доказом, оскільки отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення, що разом з протоколом про адміністративне правопорушення є достатнім для висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того суд звертає увагу, що дії працівників поліції станом на день розгляду справи в суді, ОСОБА_1 та його адвокатом не оскаржувались. Тобто суд приходить до висновку, що дії працівників поліції були законними та правомірними.

Доводи адвоката про те, що водію ОСОБА_1 не було роз`яснено прав згідно з вимог Конституції України, а також положень ст. 268 КУпАП, про що свідчить відсутність підпису у графі «відмітка з підписом», суд вважає хибними з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

З матеріалів справи убачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 164093 від 01.11.2024, ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату, час та місце розгляду справи Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, однак останній відмовився від підпису у протоколі (19:13:46 година, 19:20:42 година). Жодних зауважень, клопотань, зокрема і щодо не роз`яснення йому процесуальних прав, не заявляв. Крім того, права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, були відновлені шляхом, зокрема і прийняття участі в суді захисником ОСОБА_2 та надання йому можливості відстоювати позицію ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд акцентує на тому, що права, які зазначені ст. 268 КУпАП, передбачають їх використання під час розгляду справи, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката, подавати докази, клопотання.

Суд констатує, що ОСОБА_1 у повній мірі використав своє процесуальне право на захист під час розгляду справи у суді, оскільки хоча й особисто не був присутнім у судових засіданнях, однак його інтереси представляє адвокат Павленко А.В., котрий узгодив позицію із ОСОБА_1 , повідомивши суду про те, що останній не буде приймати участь в судових засіданнях у зв`язку із перебуванням на військовій службі.

Суд встановив, що по вказаній справі, стороні захисту була надана необмежена можливість знайомитися з усіма матеріалами справи, надавати докази і заявляти клопотання, чим й скористався адвокат Павленко А.В. під час розгляду справи в суді.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутність даних про роз`яснення особі її прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, котрий за своєю природою та змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи, не тягне за собою безумовне закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, як і не є підставою для закриття справи складання протоколу у новому форматі, який на переконання суду відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Обставин, які б вказували на упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності судом не встановлено та стороною захисту надано не було.

З огляду на вищевказане, перевіряючи доводи адвоката Павленка А.В. щодо недоведеності вини останнього, суд прийшов до висновку, що вони зводяться до особистого тлумачення стороною захисту норм матеріального, процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів. При цьому, вказані учасники провадження, оцінюють і тлумачать такі докази на свій лад, вибірково, спотворюючи їх зміст та відособлено від інших доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Наявна в адміністративному провадженні сукупність наведених вище прямих і непрямих доказів вчинення адміністративного правопорушення, які за змістом є чіткими, зрозумілими і послідовними, такими, що в достатній мірі повно викривають правопорушника у вчиненні інкримінованого йому адміністративному правопорушенні надала суду можливість постановити рішення за наслідками розгляду адміністративного провадження, а доводи сторони захисту щодо неспроможності обвинувачення, висунутого ОСОБА_1 , про порушення норм права, Наказів, Інструкцій, суд належним чином перевірив.

Судом встановлено, що вказані у постанові та досліджені в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, доведеність вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення в адміністративному провадженні та прийти до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який зроблено з дотриманням вимог вищевказаного Закону на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду, а також оцінені відповідно до вимог КУпАП. При цьому, суд зауважує, що від початку розгляду даного матеріалу сторона захисту реалізовувала свої процесуальні права, передбачені чином законодавством. Упродовж розгляду адміністративного матеріалу інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Павленко А.В., котрому суд надав змогу упродовж слухання справи здійснювати ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, подавати клопотання, чим останній і скористався, при цьому не заявляв клопотання про виклик до суду свідків, які б підтвердили невинуватість водія ОСОБА_1 .

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд враховує характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, особу порушникаОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, свою провину не визнав, ступінь його вини, майновий стан, істотність наслідків вчиненого правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують його відповідальність.

Окрім того, суд зазначає, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, кожен несе індивідуальну відповідальність за те, щоб рух був безпечним.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 занеобхідне призначити адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі ст. 40-1 КУпАП із ОСОБА_1 належить стягнути на користь держави судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Роз`яснити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, що за приписами ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанову про накладення штрафу надіслати для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягнути:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначеного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: І.В. Дяченко