Справа № 758/5981/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Казмиренко Л.В., розглянувши справу, яка надійшла з Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , директора Державного підприємства "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-АВІА" Міністерства внутрішніх справ,

за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , займаючи посаду директора Державного підприємства «Українське авіаційно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА» (далі - Підприємство), будучи посадовою особою юридичної особи публічного права, відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі - Закон), являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія цього Закону, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», у ході виконання своїх службових повноважень, 20.03.2024 року, діючи в умовах реального конфлікту інтересів, подав пропозицію на адресу Міністра внутрішніх справ України шляхом підписання та направлення відповідного листа про перегляд собі розміру посадового окладу, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 2 ст. 1727 КУпАП.

Так, відповідно до поданої заяви від 04.08.2023 та контракту з директором Підприємства від 07.08.2023, наказом МВС України від 08.08.2023 №1149 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Державного підприємства «Українське аварійно-транспортне підприємство «Хорів-АВІА»».

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», до осіб, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування належать посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, члени Ради Національного банку України (крім Голови Національного банку України), особи, які входять до складу наглядової ради державного банку, державного підприємства або державної організації, що має на меті одержання прибутку, господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі.

Статтею 81 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Згідно з статями 167 та 169 цього кодексу, держава та територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, комунальні підприємства тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Таким чином, державні та комунальні підприємства та інші юридичні особи, які створені розпорядчим актом Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, є юридичними особами публічного права.

Статутом Підприємства визначено, що воно засноване на державній власності, діє як державне комерційне підприємство, належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України (далі - Орган управління) (п. 1.1.).

Роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) від 13.11.2023 № 4 «Щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю» визначено, що під посадовими особами юридичних осіб публічного права, насамперед комунальних та державних установ і підприємств слід розуміти осіб, які мають повноваження здійснювати організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські функції.

У разі визначення посадових осіб на державних підприємствах до уваги слід також брати положення частини третьої статті 65 Господарського кодексу України. Зважаючи на зміст цієї норми, посадовими особами підприємства є керівник, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємств. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Визначальним при цьому є обсяг повноважень відповідного працівника. До прикладу, виконавчі директори, директори з окремих питань, директори департаментів, начальники відділів, служб, центрів, бюро, груп тощо та заступники керівників структурних підрозділів (у тому числі відокремлених, а також підрозділів у структурі таких відокремлених підрозділів) таких юридичних осіб безумовно наділені адміністративно-господарськими чи організаційно-розпорядчими функціями.

У зв`язку із наведеним Національне агентство звертає увагу, що при визначенні того, чи є працівник юридичної особи публічного права посадовою особою, враховується обсяг та характер здійснюваних ним функцій. Тому навіть в разі не визначення працівника посадовою особою у статутних чи інших внутрішніх документах підприємства він може бути посадовою особою і бути суб`єктом декларування в розумінні Закону з огляду на здійснювані ним адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функцій.

Адміністративно-господарські функції (обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, .особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Працівники підприємств, установ, організацій, які виконують професійні, виробничі або технічні функції, визнаються посадовими особами лише за умови, що разом із цими функціями вони виконують організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарські обов`язки.

Водночас для визначення посадових осіб юридичних осіб публічного права - підприємств необхідно враховувати положення частини третьої статті 65 Господарського кодексу України. Згідно із вказаною нормою керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Отже, посадовими особами юридичних осіб публічного права, які є підприємствами, є керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту. Інші працівники таких юридичних осіб можуть бути віднесені до посадових осіб юридичних осіб публічного права за умови визнання їх посадовими особами статутом відповідного підприємства та/або здійснення ними організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

Відповідно до статуту Підприємства управління Підприємством здійснює директор (п. 7.1.). Директор організовує виконання поточних і перспективних планів діяльності Підприємства; розпоряджається коштами та майном Підприємства відповідно до законодавства України та цього Статуту; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Підприємства; у межах компетенції видає накази, доручення, затверджує інструкції, положення, які є обов`язкові для виконання всіма працівниками Підприємства та інші дії (п. 7.4).

Отже, ОСОБА_1 , обіймаючи посаду директора Підприємства, яке є юридичною особою публічного права, будучи його посадовою особою, оскільки наділений адміністративно-господарськими та організаційно- розпорядчими функціями (обов`язками), є суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пунктах 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи не вчинення дій лише під час реалізації службових/представницьких повноважень, що є дискреційними.

Дискреція - можливість діяти на власний розсуд, обираючи з декількох різних варіантів дій, рішень.

Статутом Підприємства визначено, що директор розпоряджається коштами та майном Підприємства відповідно до законодавства України та цього Статуту; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників, вживає заходів щодо заохочення та накладення стягнень на працівників Підприємства в установленому порядку; у межах компетенції видає накази, надає доручення, обов`язкові для всіх працівників Підприємства (п. 7.4), тобто ОСОБА_1 як керівник Підприємства наділений службовими повноваженнями.

В ході перевірки з`ясовано, що 01.02.2024 ОСОБА_1 листом № 56/1-24 звертався до МВС України в особі Міністра щодо можливості перегляду розміру посадового окладу директора, з встановлених 48 116, 38 грн. на 53 193,24 грн.

ОСОБА_1 в листі вказував, що з 01.01.2024 оклади працівників Підприємства за єдиною тарифною сіткою у Колективному договорі підприємства зросли із врахуванням підвищення з 01.01.2024 розміру посадового окладу (тарифної ставки) техніка першого тарифного розряду.

Посадовий оклад техніка на підприємстві розраховується на підставі положень Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерації роботодавців транспорту України та профспілками працівників цивільної авіації України на 2018 - 2020 роки, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України 05.01.2018 № 1 (далі Галузева угода).

Колективним договором підприємства визначено, що основою для розроблення та укладання Договору є вищевказана Галузева угода.

Також в листі ОСОБА_1 зазначив, що встановлений Контрактом оклад наразі залишається незмінним. Заробітна плата працівників підприємства, враховуючи положення Колективного договору, зрівнялась з заробітною платою директора, що на думку ОСОБА_1 порушує принципи справедливості та раціонального співвідношення в оплаті праці керівника та співробітників.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив внести зміни до п.п. 1 п.1 розділу III «Умови матеріального забезпечення директора» Контракту з директором Підприємства, збільшивши посадовий оклад до 53 193,24 грн.

Міністерством внутрішніх справ України, за результатами розгляду листа директора підприємства ОСОБА_1 , останньому 12.03.2024 року надано відповідь, в якій зазначили, що статтею 96 Кодексу законів про працю України (далі - Кодекс) та статтею 6 Закону України від 24 березня 1995 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) визначено, що тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 01 січня календарного року (визначається Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік).

Відповідно до статті 15 Закону № 108/95-ВР форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Статтями 1 та 8 Закону України від 01 липня 1993 року № 3356-ХІІ «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон № 3356-ХІІ) зазначено, що галузеві (міжгалузеві) угоди укладаються на основі чинного законодавства між стороною роботодавців (підприємств) та стороною працівників (профспілок) з метою регулювання галузевих норм з організації та оплати праці з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі.

Поряд із цим статтею 9 Закону № 3356-ХІІ визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Зважаючи на це, Підприємство не є підписувачем та стороною Галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України та профспілками працівників цивільної авіації України на 2018 - 2020 роки.

Слід зазначити, що галузеві угоди не є регуляторними (законодавчими) актами (не реєструються в Міністерстві юстиції України, пункт 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731), а отже їх дія не поширюється на загальне коло суб`єктів господарювання. Тобто для підприємств, які не приєдналися до дії галузевої угоди, вони носять лише рекомендаційний характер та не можуть поширюватися на працівників ДП «УАТП «Хорів-АВІА».

Встановлення посадового окладу керівникам державних підприємств, що належать до сфери управління МВС, здійснюється відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28.11.2016 № 1254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за № 1672/29802, яким передбачено, що для визначення розміру посадового окладу керівника враховуються фінансові показники підприємства за даними останньої річної фінансової звітності та середньооблікова чисельність працівників в еквіваленті повної зайнятості робітника за рік.

Для аналізу ефективності діяльності Підприємства слід використовувати показники за 2023 рік.

Міністерством було запропоновано розробити на Підприємстві власну тарифну систему оплати праці, яка буде використовуватися при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки, а також відповідні складові, що своєю чергою буде основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати, у тому числі, директора Підприємства.

Після здійснення цих заходів необхідно надати до МВС проекти розробленої тарифної сітки та штатного розпису з розрахунком місячного фонду оплати праці за категоріями посад згідно із штатним розписом з обґрунтуванням відповідно до фонду оплати праці, який затверджений у фінансовому плані Підприємства на 2024 рік.

Контрактом директора Підприємства, п.п. 10, 11, 12 розділу II «Права та обов`язки сторін», визначено, що директор зобов`язаний ужити всіх заходів для забезпечення належних умов праці, удосконалення організації роботи з питань виплати заробітної плати працівникам та своєчасність розрахунків з працівниками.

Директор Підприємства ОСОБА_1 , ігноруючи рекомендації Органу управління, 20.03.2024, маючи приватний майновий інтерес зумовлений зацікавленістю в отриманні заробітної плати у більшому розмірі, реалізуючи повноваження стосовно себе, пов`язані з можливістю впливу на зміст рішення керівника вищого рівня при встановленні стимулюючих виплат, повторно підготував та підписав лист Міністру внутрішніх справ України за № 130/1-24, з пропозицією внесення змін до п.п. 1 п. 1 розділу III «Умови матеріального забезпечення директора» Контракту з директором Підприємства, збільціивши посадовий оклад до розміру 53193,24 грн.

Рішення підготувати та підписати лист на МВС України від 20.03.2024 № 130/1-24 ОСОБА_1 прийняв сам, діючи на власний розсуд, під час реалізації своїх службових повноважень, що є дискреційними.

У свої поясненнях ОСОБА_1 підтвердив, що 01.02.2024 та 20.03.2024 письмово звертався до Міністерства внутрішніх справ України, в особі ОСОБА_2 , про перегляд його посадового окладу, так як умовами контракту визначено, в «Загальних положеннях», що Орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.

Оскільки директор Підприємства ОСОБА_1 не може самостійно об`єктивно оцінити власну роботу та роботу підприємства, то при вирішенні питання про збільшення розміру посадового окладу із визначенням його конкретного розміру, за критеріями визначеними наказом МВС України від 28.11.2016 № 1254, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 р. за № 1672/29802, яким передбачено, що для визначення розміру посадового окладу керівника враховуються фінансові показники підприємства за даними останньої річної фінансової звітності та середньооблікова чисельність працівників в еквіваленті повної зайнятості робітника за рік, то при вчиненні дій шляхом підписання листа про збільшення посадового окладу останнього, виникає суперечність, між його приватним інтересом, що полягає у бажанні отримати заробітну плату у більшому розмірі за рахунок підвищення посадового окладу, із чітким визначенням його розміру, та службовими повноваженнями, яка впливає на об`єктивність та неупередженість при вчиненні зазначених дій.

Національне агентство у роз`ясненнях від 13.06.2022 №11 «Щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів під час реалізації повноважень з окремих питань оплати праці» зазначає, що конфлікт інтересів виникає у випадку коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосереднє рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня. У цьому випадку приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний з можливістю впливу на зміст рішення керівника вищого рівня при встановленні стимулюючих виплат.

ОСОБА_1 при прийнятті на роботу до МВС України попереджений

про вимоги, заборони та обмеження встановлені Законом України «Про запобігання корупції» та відповідно ознайомлений з тим, що на нього, як посадову особу юридичної особи публічного права поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Вказане свідчать про те, що звертаючись до МВС України із

пропозицією про перегляд розміру посадового окладу, ОСОБА_1 мав приватний інтерес, який полягав у поліпшенні його матеріального стану.

Одним із основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення корупційних правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам, отже таке правопорушення не може бути визнане, як малозначне.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад вказаного правопорушення є формальним, тобто таким, який не передбачає наслідків як обов`язкового елементу об`єктивної сторони, в той час як обов`язковим елементом об`єктивної сторони формального складу завжди є діяння (дія або бездіяльність).

Отже, відсутність суспільної шкоди від адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, так само як і відсутність шкідливих наслідків від нього не є необхідними та достатніми підставами для застосування статті 22 КУпАП.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме - перебуваючи в умовах реального конфлікту інтересів, всупереч вказаним нормам Закону, усвідомлюючи наявну суперечність між своїм приватним інтересом, що полягав у бажанні отримати заробітну плату у більшому розмірі та реалізації повноважень стосовно себе, шляхом впливу на рішення керівника вищого рівня щодо збільшення його посадового окладу, підготував та підписав лист від 20.03.2024 № 130/1-24, який надіслав до Органу управління, в особі Міністра внутрішніх справ щодо перегляду розміру його посадового окладу, тим самим вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів.

З огляду на викладене ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 1727 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав, подав письмові заперечення. Зазначив, що у нього як директора відсутні службові повноваження на прийняття рішення про встановлення самому собі посадового окладу та його остаточного розміру, питання про перегляд розміру посадового окладу було здійснено згідно з умовами укладеного Контракту від 08.08.2023 року, який в силу положень ст. 21 КЗпП є особливою формою трудового договору між працівником та роботодавцем. В нього відсутня суперечність між приватним майновим інтересом та його службовими повноваженнями. Головним бухгалтером було підготовлено розрахунок заробітної плати та на його підставі, та підставі умов Контракту надіслано Лист з проханням вненесення змін до Контракту в частині перегляду посадового окладу. Звертає увагу, що роз`яснення НАЗК від 13.06.2022 року №11 стосуються саме стимулюючих виплат, в той час коли він звернувся із листом про посадовий оклад.

Його захисник адвокат Тарасов А.Г. просив провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Прокурор Шкурпело Р.В. надав Висновок у даному провадженні та просив визнати винним ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, накласти стягнення у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 6800 грн.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, прокурора, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 172-7 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Обов`язковою ознакою правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 172-7 КУпАП, є наявність у суб`єкта реального конфлікту інтересів.

Так, 08.08.2023 року між Міністерством внутрішніх справ в особі Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_1 , укладено Контракт, за яким ОСОБА_1 призначається на посаду директора ДП "Українське авіаційно-транспортне підприємство "Хорів-Авіа", що є в державній власності.

20.03.2024 року директор ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України з Листом, у якому посилаючись на умови укладеного Контракту просить розглянути можливість внесення змін до п.1 п.1 розділу ІІІ "Умови матеріального забезпечення директора" та викласти зазначений пункт у наступній редакції : посадовий оклад у розмірі 53 193,24 грн.

Суд звертає увагу на роз`яснення Національного агентства з питань запобігання корупції від 13 червня 2022 року №11 «Щодо наявності/відсутності конфлікту інтересів», відповідно до яких, конфлікт інтересів також виникає у випадку, коли особа подає пропозицію (у формі письмового подання чи іншим чином) щодо розміру стимулюючих виплат, а безпосередньо рішення про встановлення стимулюючих виплат приймає керівник вищого рівня. У цьому випадку особа не приймає рішення про встановлення стимулюючих виплат та їх розмір, а ініціює таке питання перед особою, яка уповноважена на прийняття відповідного рішення.

Необхідність внесення зазначеної пропозиції зумовлена тим, що керівник органу, підприємства, установи, організації, приймаючи рішення про встановлення стимулюючих виплат, з об`єктивних причин не може самостійно оцінити роботу кожного з підлеглих працівників, у зв`язку з чим здійснення такої оцінки покладається на безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу. Відповідно, пропозиції безпосереднього керівника та керівника самостійного структурного підрозділу є основою для прийняття керівником органу, підприємства, установи, організації рішення про преміювання чи встановлення надбавок. Таким чином, приватний інтерес при реалізації цього повноваження стосовно себе пов`язаний з можливістю впливу на зміст рішення керівника органу, підприємства, установи, організації про встановлення стимулюючих виплат.

Так, із Листом від 20.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся саме з пропозицією внесення змін у посадовий оклад, а не щодо розмріру стимулюючих виплат , оскільки до виплат стимулюючого характеру, належать, зокрема, надбавки, доплати та премії.

Окрім того, відповідно до умов укладеного Контракту, а саме розділу V "Внесення змін і доповнень до Контакту та припинення його дії", внесення змін та доповнень до Контракту, у тому числі щодо коригування розміру заробітної плати Директора, здійснюється шляхом підписання Додаткових угод.

Отже, умовами вказаного Контракту можна вносити зміни шляхом укладення Додаткових угод, порядок внесення яких визначено положеннями Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

При цьому, державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши обставини та наведені норми права, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_1 не можна вважати такими, що вчинені в умовах реального конфлікту інтересів, а тому не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

За таких обставин провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 247, 283,284 КУпАП, суд

постановив:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва.

Суддя Л. В. Казмиренко