Провадження № 3/679/178/2024
Справа № 679/191/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2024 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши адміністративний матеріал, наданий Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки селища Гоща Рівненської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючої у філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом», заміжньої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП,

встановив:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №385790 від 04 лютого 2024 року (а.с.1) вбачається, що 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 35 хвилин, правопорушник ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного зі своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_2 , мешкання, по АДРЕСА_1 , висловлювала на адресу останнього образи, погрожувала, шарпала, тощо, чим завдала шкоду психічному здоров`ю потерпілого, скоївши домашнє насильство.

В обґрунтування доведеності провини правопорушника ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області надано:

рапорт інспектора-чергового ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Остапчука О.О. від 05 лютого 2024 року (а.с.3), зі змісту якого вбачається, що 04 лютого 2024 року до Відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області зі служби «102» надійшло повідомлення щодо сварки у родині та неправомірної поведінки правопорушника ОСОБА_1 , яка 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 40 хвилин, перебуваючи за місцем сумісного зі своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_2 , проживання у квартирі АДРЕСА_2 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру стосовно останнього, в присутності малолітньої дитини, при цьому, виїздом на місце події нарядом СРПП встановлено вчинення домашнього насильства психологічного характеру між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, щодо причетних складено відповідні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП,

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 лютого 2024 року (а.с.4), зі змісту якого вбачається, що 04 лютого 2024 року до ВПД №1 від потерпілого ОСОБА_2 надійшло повідомлення щодо сварки у родині та неправомірної поведінки правопорушника ОСОБА_1 , що приходиться дружиною заявникові, яка 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 35 хвилин, перебуваючи за місцем сумісного проживання, у квартирі АДРЕСА_2 , вчинила щодо заявника домашнє насильство психологічного характеру, в присутності малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , 2011 року народження,

письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 04 лютого 2024 року (а.с.5), зі змісту яких вбачається, що 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 35 хвилин, правопорушник ОСОБА_1 , що приходиться йому дружиною, перебуваючи за місцем сумісного проживання, по АДРЕСА_1 , відчинивши вікно кімнати, на ґрунті ревнощів, почала його словесно ображати, висловлюватись нецензурною лайкою, шарпала за одяг, що відбувається протягом тривалого часу, в присутності малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , 2011 року народження,

таблиця «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 04 лютого 2024 року (а.с.6-7), зі змісту якої вбачається, що 04 лютого 2024 року співробітником Відділу поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, у зв`язку з вчиненням з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, у родині кривдника (правопорушника ОСОБА_1 ) та постраждалої особи (потерпілого ОСОБА_2 ) проведено оцінювання ризиків, внаслідок якого визначено високий рівень небезпеки, у зв`язку з чим, стосовно кривдника (правопорушника ОСОБА_1 ) винесено терміновий заборонний припис №239586 від 04 лютого 2024 року.

У судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 своєї провини у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, не визнала, зазначивши, що її чоловік ОСОБА_2 , визначений за даним протоколом, як потерпілий, систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство, в тому числі, в присутності їх малолітньої дитини сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, що мало місце і 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 35 хвилин, коли її чоловік, начебто, потерпілий ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем їх спільного мешкання, по АДРЕСА_1 , влаштував скандал, висловлювався щодо неї нецензурною лайкою, ображав, погрожував фізичною розправою, тощо, чим завдала шкоду її психічному здоров`ю, у зв`язку з чим, було викликано правоохоронців, які, приїздивши на місце події, загалом не стали розбиратися у виниклій ситуації та шукати винного у сімейному конфлікті, склавши протоколи за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, щодо неї та щодо її чоловіка, тобто, за одних і тих же обставин, що, на її думку, відбулося помилково, оскільки, саме вона є постраждалою від домашнього насильства кривдника її чоловіка ОСОБА_2 , і саме в її діях відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, і, відповідно, вважає, що справа стосовно неї за ознаками ст.173-2 ч.1 КУпАП підлягає закриттю.

При цьому, стороною захисту в особі правопорушника ОСОБА_1 та захисника останньої адвоката Котюк Т.А., в обґрунтування своєї позиції за матеріалами справи щодо інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, надано до суду:

постанову Нетішинського міського суду від 02 квітня 2024 року (а.с.24-25), зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 170 гривень, а саме, за вчинення домашнього насильства стосовно своєї дружини потерпілої ОСОБА_1 , що виявилось у висловлюваннях (образах) на адресу останньої словами нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, шарпанні за одяг, в присутності неповнолітньої дитини, що мало місце 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, за місцем спільного проживання, по АДРЕСА_1 ,

психологічний висновок спеціаліста ГО «Центр психологічного розвитку «Аніма» №71 від 23 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.27-29), зі змісту якого вбачається, що аналіз результатів психодіагностичного обстеження із застосуванням низки методів свідчать про те, що у ОСОБА_1 наявна психологічна травма, спричинена здійсненням систематичного психологічного насильства відносно неї ОСОБА_2 , результати психологічного обстеження ОСОБА_1 , 1978 року народження, свідчать про те, що випробувана тривалий час перебувала в умовах систематичного домашнього насильства (психологічного, фізичного), зазнала психологічного травмування, має помірний рівень вираженості симптомів психотравми, але в межах, які дозволяють особистості функціонувати в рамках соціально-прийнятних норм, виконувати сталі обов`язки, займатися професійною реалізацією, за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_1 рекомендовано проходження курсу психологічної реабілітації (для осіб, які постраждали від домашнього насильства), щодо відновлення її психоемоційного стану, перебування в безпечних умовах,

психологічний висновок спеціаліста ГО «Центр психологічного розвитку «Аніма» №70 від 22 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_3 (а.с.73-76), зі змісту якого вбачається, що результати психологічного обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідчать про те, що він тривалий час перебуває в умовах домашнього насильства (психологічного), зазнав психологічного травмування, має високі симптоми вираженості психотравми, досліджено, що на час обстеження у випробуваного не виявлено індивідуально-психологічних особливостей, які значно впливають на його поведінку (навіюваність, схильність до фантазування), за результатами психодіагностичного обстеження малолітньому Назару рекомендовано проходження курсу психологічної реабілітації (для осіб, які постраждали від домашнього насильства), щодо відновлення його психоемоційного стану та гармонійного функціонування особистості, перебування у безпеці, емоційно комфортних умовах та з емоційно важливими людьми, консультація дитячого лікаря-психіатра.

Крім того, від потерпілого ОСОБА_2 до суду надано заяву від 22 квітня 2024 року (вх №2450/24 від 22 квітня 2024 року (а.с.22), зі змісту якої вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 будь-яких претензій до правопорушника ОСОБА_1 не має, вважаючи необхідним закрити провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, скеровані Відділом поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, і, оцінюючи надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що, в даному випадку, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

У відповідності до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

І провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ст.7 ч.2 КУпАП).

Тож, ніхто не може бути підданий заходу впливу, в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, що повністю резюмується з положеннями ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, і ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також, на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 1995 року (справа «Allenet de Ribemont v. France») наголосив, що принцип презумпції невинуватості перш за все гарантія процесуального характеру по кримінальним справам, однак, сфера застосування зазначеного принципу значно ширша: він обов`язковий не тільки для кримінального судочинства, що вирішує питання обґрунтованості обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

За змістом ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Кожен, чиї права та свободи, визнані у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року «Право на ефективний засіб правового захисту»).

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.280 КУпАП).

І завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Основним документом, призначеним для фіксації юридичного факту адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення, при цьому, для кожного виду адмінправопорушення, передбаченого КУпАП, в залежності від органу (посадової особи), якому підвідомче правопорушення, існує своя форма адмінпротоколу, зразки якого вміщуються в Інструкціях/Положеннях/Порядках оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення.

Тож, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи, і, якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це, також, зазначається в протоколі (ст.256 ч.1 КУпАП).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 ч.1 КУпАП).

Водночас, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені КУпАП, настає, якщо ці порушення, за своїм характером, не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

При цьому, склад адміністративного правопорушення (проступку) включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: об`єкт адміністративного проступку, об`єктивну сторону проступку, суб`єкт адміністративного проступку, суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння, і у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, діяння адміністративним правопорушенням (проступком) не являється.

Тож, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності, проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, і саме наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото/кінозйомки, відеозапису чи засобів фото/кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також, іншими документами.

Відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само, невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, визначена ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Суб`єкт адміністративного проступку, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, загальний.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року, відповідно до положень якого домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також, погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі, щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також, незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За приписами Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII від 07 грудня 2017 року: кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, постраждала особа особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Тож, диспозиція ст.173-2 КУпАП розкриває зміст «домашнього насильства» як умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, диспозиція ст.173-2 КУпАП передбачає декілька альтернативних форм вчинення домашнього насильства і саме важливим є визначення форми домашнього насильства та опис об`єктивної сторони правопорушення, тобто, зазначення, в яких саме діях виражалось домашнє насильство, і відсутність розкриття об`єктивної сторони правопорушення, повного та всебічного розгляду справи є порушенням права на справедливий суд та принципів правосуддя в цілому.

До того ж, відповідно до практики ЄСПЛ, вина особи повинна бути обґрунтована доказами, і така доведеність провини може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто, таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки, наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 18 січня 1978 року (справа «Ireland v. the United Kingdom»), критерій доведення якого «поза розумним сумнівом» застосовує ЄСПЛ що при оцінці доказів (рішення від 21 липня 2011 року (справа «Коробов проти України»).

Однак, наданий до суду матеріал щодо вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, в тому числі, і доданий до останнього безпосередньо протокол серії ВАВ №385790 від 04 лютого 2024 року (а.с.1), у фабулі якого мова йдеться про те, що 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 35 хвилин, остання, перебуваючи за місцем спільного зі своїм чоловіком потерпілим ОСОБА_2 , мешкання, по АДРЕСА_1 , висловлювала на адресу останнього образи, погрожувала, шарпала, тощо, чим завдала шкоду психічному здоров`ю потерпілого, скоївши домашнє насильство, не містить будь-яких ґрунтовних доказів, на підставі яких, у відповідності до положень ст.251 КУпАП, у визначеному законом порядку, можливо було б встановити в діях ОСОБА_1 наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, що, у даному випадку, виявляється в умисному вчиненні будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого ОСОБА_2 , та які, відповідно, беззаперечно свідчили б про вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки:

рапорт інспектора-чергового ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Остапчука О.О. від 05 лютого 2024 року (а.с.3) лише підтверджує надходження повідомлення щодо сварки у родині з встановленням вчинення домашнього насильства психологічного характеру між чоловіком ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_1 ,

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 лютого 2024 року (а.с.4) та письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 від 04 лютого 2024 року (а.с.5) лише свідчать про звернення останнього до правоохоронців з викладенням обставин події з боку заявника,

таблиця «Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», складена у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (розділ ІІ пункт І) від 04 лютого 2024 року (а.с.6-7) лише вказує на проведення оцінювання ризиків у родині кривдника та постраждалої особи визначенням рівня небезпеки та винесенням термінового заборонного припису №239586 від 04 лютого 2024 року,

і жодним чином не підтверджують вчинення домашнього насильства саме з боку правопорушника ОСОБА_1 , що має бути встановлено, у відповідності до положень ст.251 ч.2 КУпАП, приписами якої визначено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП, оскільки, факт визнання особою (правопорушником) події правопорушення не звільняє особу, уповноважену на складання протоколу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення до адміністративної відповідальності,

і деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (рішення від 25 липня 2000 року (справа «Маттоціа проти Італії»), при цьому, суд не має права самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Тож, сам по собі факт певної конфліктної ситуації у родині ще не свідчить про наявність у діях причетної до конфлікту особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а перелік визначених у протоколі дій не підтверджує вчинення останніх, що має бути доведено належними та допустимим доказами поза розумним сумнівом, у відповідності до вимог діючого законодавства.

Крім того, у матеріалах провадження у справі про вчинення з боку правопорушника ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, скерованих до суду, не встановлено і не конкретизовано місце вчинення зазначеного адміністративного проступку, оскільки, у протоколі місцем вчинення вказано місце спільного проживання подружжя по АДРЕСА_1 , в той час, як потерпілий у справі заявник ОСОБА_2 місце вчинення визначає не коректно, вказуючи місцем події місце сумісного проживання, у квартирі АДРЕСА_2 (у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 04 лютого 2024 року (а.с.4), що не узгоджується з поясненнями останнього від 04 лютого 2024 року (а.с.5), зі змісту яких вбачається, що правопорушник ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем сумісного проживання, по АДРЕСА_1 , відчинивши вікно кімнати, на ґрунті ревнощів, почала його словесно ображати, висловлюватись нецензурною лайкою, при цьому шарпала за одяг, що є не зрозумілим та позбавленим будь-якої логіки за вказаних умов, оскільки, позбавляє визначити місце перебування, як кривдника, так і постраждалої особи в момент вчинення протиправних дій, і, як наслідок, викликає певні сумніви.

Водночас, відповідно до психологічного висновку спеціаліста ГО «Центр психологічного розвитку «Аніма» №71 від 23 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 (а.с.27-29), саме ОСОБА_1 тривалий час перебувала в умовах систематичного домашнього насильства (психологічного, фізичного), зазнала психологічного травмування, має помірний рівень вираженості симптомів психотравми, саме у ОСОБА_1 наявна психологічна травма, спричинена здійсненням систематичного психологічного насильства відносно неї ОСОБА_2 , саме ОСОБА_1 рекомендовано проходження курсу психологічної реабілітації (для осіб, які постраждали від домашнього насильства), щодо відновлення її психоемоційного стану, перебування в безпечних умовах.

До того ж за змістом дослідженої у судовому засіданні постанови Нетішинського міського суду від 02 квітня 2024 року (а.с.24-25) саме ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, тобто, за вчинення домашнього насильства стосовно своєї дружини потерпілої ОСОБА_1 , що виявилось у висловлюваннях (образах) на адресу останньої словами нецензурної лайки, погрозах фізичною розправою, шарпанні за одяг, в присутності неповнолітньої дитини, що мало місце 04 лютого 2024 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, за місцем спільного проживання, по АДРЕСА_1 , піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 170 гривень.

І, у зв`язку з тим, що у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів, які б достеменно б свідчили про те, що правопорушник ОСОБА_1 за визначених у протоколі обставин, скоїла домашнє насильство, і, відповідно, враховуючи, що ВПД №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області не надано достатньо доказів, які б свідчили про умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, як цього вимагає об`єктивна сторона інкримінованого адміністративного проступку, і, як наслідок, встановлювали б в діях причетної особи наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, в тому числі, і винність у його вчиненні, так як, вчинення домашнього насильства, внаслідок якого не була і не могла бути заподіяна шкода, не утворює означеного складу, суд, надаючи оцінку вказаним обставинам в їх сукупності, у відповідності до завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, визначених ст.245 КУпАП, якими, зокрема, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також, беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю:

так як, згідно положень ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення,

оскільки, виходячи з загальноприйнятого принципу, закріпленому, в тому числі, і у ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, звинувачення та докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Європейський суд з прав людини в контексті усталеної практики ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зазначає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Таким чином, суд, підсумовуючи вищенаведене, і, відповідно, оцінюючи наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП, що підтверджується здобутими та дослідженими у судовому засіданні об`єктивними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню і відповідають адміністративному правопорушенню, визначеному Особливою частиною КУпАП.

Питання щодо сплати судового збору, у зв`язку з закриттям справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, стосовно правопорушника ОСОБА_1 , вирішенню не підлягає, оскільки, у відповідності до вимог ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення.

Речові докази у справі відсутні.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.173-2 ч.1, ст.247 ч.1 п.1), ст.251, ст.252, ст.284, ст.289, ст.294 КУпАП, суд

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , закрити, на підставі ст.247 ч.1 п.1) КУпАП, за відсутності події і складу вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено протягом десяти днів з дня її винесення до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: