Справа № 749/560/24
Номер провадження 3/749/369/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" травня 2024 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Шаповал З.О.

за участю секретарів Мирошниченко А. М., Павленко В. В.

захисника Хоминської О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ матеріали, які надійшли від Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності не притягувався,-

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

До Щорського районного суду Чернігівської області надійшов протокол серії ААД № 159983 від 01.04.2024 р. про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З вказаного протоколу вбачається, що 01.04.2024 р. о 21 год. 08 хв. в м. Сновськ по вул. Спортивній ОСОБА_1 керував скутером Suzuki Lets, без д. н. з., з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі відмовився.

Своїми діями водій порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

24.04.2024 р. від захисника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

24.04.2024 р. розгляд справи було відкладено на 08.05.2024 р.

08.05.2024 р. справу було знято з розгляду.

09.05.2024 р. від ОСОБА_1 надійшли заперечення по справі, мотивовані наступним:

- матеріали (протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис) не узгоджуються між собою та містять суперечності щодо часу подій;

- рапорти поліцейських не є належним і допустимим доказом;

- поза розумним сумнівом не підтверджується той факт, що розбіжності в часі на відеореєстраторі з протоколом з урахуванням постанов серії ЕНА № 1801221 і серії ЕНА № 1801144 зумовлена саме переходом на літній час;

- при складанні протоколу не було належно роз`яснені права, зокрема право на захист.

У судовому засіданні 30.05.2024 р. захисник ОСОБА_2 просила провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, з підстав, зазначених у запереченні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд звертає увагу на таке.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про неналежність та недопустимість рапортів поліцейських в якості доказів, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Відповідно до ст. 252 КУПАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №489/4827/16-а, на яку сторона захисту посилається у своїх запереченнях по справі, зазначив, що судом першої інстанції встановлено, що оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи, до неї не додано жодних доказів, а також пояснень свідків, що свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке вона притягнута до відповідальності.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано до судів попередніх інстанцій жодних належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування спірної у цій справі постанови.

Також колегія суддів зазначила, що вважає безпідставним врахування судом апеляційної інстанції пояснень відповідача в якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач діяв як службова особа інспектор патрульної поліції. Суд зазначає, що свідчення зазначеної особи не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 травня 2020 року у справі №524/4668/17 рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

При цьому, у вказаній справі було встановлено, що судами першої та апеляційної інстанцій, що будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/7; пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16).

Таким чином, у цій справі суд звертає увагу, що обставини справи №524/4668/17, так само як і №489/4827/16 не є подібними до справи, що розглядається, оскільки у вищезгаданих справах судами не було встановлено будь-яких інших доказів вини особи, на відміну від даної справи, де обсяг доказів, що підлягає оцінці судом є значно більшим.

Суд звертає увагу, що у вищезгаданих справах Верховний Суд виходив з того, що рапорт або пояснення працівника поліції, як заінтересованої особи, за відсутності інших доказів, не може бути однозначним доказом вини особи, однак вказане не свідчить про те, що рапорт працівника поліції взагалі не може бути доказом у справі та оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Таким чином, суд, виходить із того, що рапорт працівника поліції в силу положень ст. 251 КУпАП є доказом у справі та відповідно до ст. 252 КУПАП підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, між тим, з урахуванням того, що вказаний доказ створений службовою особою органу поліції, що беззаперечно враховуються судом під час його оцінки та визначення доказового значення.

Повертаючись до обставин даної справи суд зауважує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому Законом.

У даному випадку рапорти працівників поліції містять інформацію щодо обставин адміністративного правопорушення а також щодо достовірності відеозаписів як доказів у справі, а відтак є належними доказами.

Обставин, які свідчать про те, що рапорти були складені з порушенням вимог чинного законодавства і як наслідок наявні підстави для визнання судом їх недостовірними, під час розгляду справи встановлено не було.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо наявних розбіжностей у часі у протоколі та на відеозаписі, суд виходить з такого.

У протоколі про адміністративне правопорушення від 01.04.2024 р. серії ААД № 159983 факт керування транспортним засобом 01.04.2024 р. о 21 год. 08 хв. зафіксовано. Зазначені обставини узгоджуються з рапортами працівників поліції від 01.04.2024 р.

У копії постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1801221 зафіксовано час керування транспортним засобом 21 год. 35 хв., серії ЕНА № 1801144 21 год. 19 хв.

На наявному у справі відеозаписі зазначено час 20 год. 08 хв.

З рапорту інспектора СРПП ВП № 2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області капітана поліції А. Комісаренка вбачається, що розбіжності у часі пов`язані із налаштуванням бодікамери не було внесено відповідні зміни після переходу на літній час.

Разом із тим, під час перегляду відеозаписів у судовому засіданні, судом встановлено, що на першому з відеозаписів поліцейський оголошує час зазначаючи саме про 20 годину, а не про 21.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення у справі «Кобець проти України» (Заява № 16437/04) зазначив «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17 зазначив, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення неможе надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

В межах даної справи версія сторони обвинувачення щодо невірно зазначеного часу вчинення правопорушення на відеозаписі у порівнянні із протоколом внаслідок несправності кнопки, у зв`язку із чим не було переведено камеру на літній час, протирічить зафіксованим на відеозаписі відомостям щодо часу, які озвучені працівником поліції.

Вказані протиріччя, з урахуванням також часу, який зазначено у копії постанов серії ЕНА № 1801221 та серії ЕНА № 1801144 ставить під обґрунтований сумнів відповідність часу, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення, фактичним обставинам справи.

При цьому, такі протиріччя суд не може усунути самостійно, оскільки суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява №16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №36673/04).

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що органом поліції не було доведено поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: тієї обставини, що він керував транспортним засобом саме у визначений у протоколі час.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених статтею 241 цього Кодексу; про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення.

Підстави для вирішення питання про стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 130, 245, 247, 280, 283, 284, 287 КУпАП, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя З. О. Шаповал