Справа № 517/590/24
Провадження № 3/517/479/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2024 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тростенюка В.А., секретаря Грабової І.Г., адвоката Кушнеренка І.В., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер невідомий, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 255882 від 04 травня 2024 року встановлено, що 04 травня 2024 року біля 10 год. 20 хв. поблизу с. Майорське Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 12 000 метрів від лінії ДКУ було виявлено гр. України ОСОБА_1 , який в групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдову, на напрямку с. Майорське (Україна) с. Колосово (Республіка Молдова) в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України». Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

13 травня 2024 року від представника ОСОБА_1 , адвоката Кушнеренка І.В. до суду надійшло заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого вказав, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумнівів у суду.

Також вказав, що рапорт вказаний в протоколі про адміністративне правопорушення як додаток, проте його складено на добу пізніше ніж датований сам протокол. Вказана обставина свідчить про те, що підстав вказувати як додаток до протоколу у уповноваженої особи не було.

Крім того, в абзаці другому цього рапорту зазначено, що виявлених громадян запрошено та доставлено до віпс Павлівка для з`ясування обставин правопорушення та складання документів про правопорушення. Однак, в матеріалах справи відсутні такі запрошення.

Схему місцевості виявлення правопорушення також складено 05.05.2024 року, в ній не вказано анкетні данні осіб, яких було виявлено, з вказаної схеми не можливо встановити чи відповідає вона дійсності, оскільки в ній відсутня будь-яка інформація про те, яким чином встановлено місце виявлення осіб, тобто що саме, показники яких вимірювальних приборів, GPS координати тощо підтверджують що вказаних осіб виявлено саме у вказаному місці, а не в іншому. При цьому, вказана схема складена та підписана інспектором прикордонної служби, який в будь-якому випадку є особою, яка певною мірою зацікавлена у складанні матеріалів справи (як мінімум через статистичні показники). Окрім того, з самої схеми неможливо встановити, яка ж таки відстань віл встановленої точки до ДКУ та незрозуміло, як встановлено напрямок руху осіб, які вчинили правопорушення.

Підписані ОСОБА_1 пояснення не відповідають дійсності, оскільки останній був вимушений їх підписати в наслідок незаконного затримання інспекторами прикордонної служби, тривалого утримання та застосування психологічного тиску.

Вказав, що ОСОБА_1 разом із своїми знайомими, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їхали до м. Подільськ Одеської області для придбання автомобіля. Під час поїздки вони були зупиненні працівниками прикордонної служби, які повідомили їм, що вони ніби-то намагаються перетнути Державний кордон України.

Серед іншого, у вказаних поясненнях (наявних в матеріалах справи) відсутній детальний опис того з ким домовлялись про перетин кордону, яким чином він мав відбуватись, зокрема про піший хід для такого перетину та іншу інформацію, яка б свідчила про те, що ОСОБА_1 разом з іншими особами дійсно намагався здійснити такий перетин кордону. У вказаних поясненнях не міститься інформація про те, яким саме маршрутом вони мали рухатись, чи були у них якісь орієнтири, з ким тримали зв`язок, тобто хто надавав їм вказівки по пересуванню. Так само у вказаних поясненнях відсутня інформація про те, коли ж саме він мав намір здійснити такий перетин кордону.

Витяг з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» від 04.05.2024 року не є підтвердженням вчинення правопорушення, а є лише свідченням того, що раніше ОСОБА_1 не вчиняв спроб незаконного перетину кордону (що може свідчити на його користь).

Крім того, у вказаному витягу особа, яка його складала, зазначила, що його складено 04.05.2024 року (тобто у день складення протоколу про адміністративне правопорушення). Разом з тим, у верхній частині витягу вказано, що перевірка проводилась за період з 06.05.2023 року по 07.05.2024 року.

Вказане свідчить про те, що вказаний витяг аж ніяк не міг бути сформований та підписаний ОСОБА_5 04.05.2024 року, тобто він умисно вніс до вказаного висновку недостовірну інформацію про дату його формування та підписання. Метою його дій було створити уяву перед судом в тому, що вказаний витяг існував на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення.

У доповідній записці про результати проведення перевірочних заходів із затриманим громадянином вказано, що 04.05.2024 року о 10:30 (до цього в усіх документах зазначено, що о 10:20 годині) в ході реалізації оперативної інформації офіцерами ряду підрозділів прикордонної служби виявлено 3 громадян України, які мали намір (тобто не вчинили, не намагались, а тільки мали намір (думали) незаконно перетнути Державний кордон України.

У вказаній доповідній записці зазначено, що вказаних громадян буде доставлено до віпс «Павлівка» для складання процесуальних документів та в подальшому буде передано співробітникам ТЦК та СП. Також, зазначено про те, яким чином ОСОБА_1 та інші намагались перетнути Державний кордон України, міститься посилання на телеграмканал та номер телефону, з яким вони зв`язувались. Також, зазначено, що вони прибули на таксі до н.п. Майорське і чекали в посадці темряви, але через годину їх виявили та затримали військовослужбовці ДПС України, та в подальшому доставили до віпс «Павлівка» для проведення фільтраційно-перевірочних даних та складання процесуальних документів.

Разом з тим, залишається не зрозумілим звідки особа, яка складала цю доповідну записку, отримала таку інформацію. В поясненнях ОСОБА_1 така інформація не відображається, будь-яких свідків правопорушення не було. З твердженням цього ж офіцера пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є ідентичними, тобто в них також відсутня така інформація.

Також вказав, що в матеріалах справи відсутній як протокол затримання, так і протокол огляду особистих речей затриманих осіб, в матеріалах справи відсутній відеозапис затримання, переміщення затриманих осіб, проведення огляду речей (який доречі проведено й за відсутності понятих), опитування, процедури складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Також зазначає, що серед особистих речей затриманих були й їхні мобільні телефони, оглядаючи їх офіцери ДПС чомусь так і не виявили в жодному з них зв`язок (повідомлення, вхідні чи вихідні) з контактом «паша», який зазначено у даній доповідній записці, або з іншими особами, які могли б підтвердити домисли офіцерів ДПС про наявність хоча б навіть спілкування стосовно незаконного перетину кордону.

Зазначає, що жоден із наявних у матеріалах справи документів не підтверджує той факт, що ОСОБА_1 , або інші вказані у даному протоколі особи дійсно вчиняли будь-які дії для незаконного перетину Державного кордону України. По своїй суті вказані документи підтверджують лише факт перебування ОСОБА_1 на території, яка перебуває в прикордонній зоні (і навіть відповідно до протоколу на відстані близько 12 км від кордону, фактично ж ця відстань була значно дальшою, про що першочергово було вказано в протоколі, а потім виправлено).

Вважає, що в матеріалах відсутнє підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 даного правопорушення, натомість міститься достатньо доказів порушення його прав, у тому числі права на захист затриманої особи, тому просить закрити справу про адміністративне правопорушення.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Кушнеренко І.В. у судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які виклав у запереченні на протокол та просив суд, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак в матеріалах справи наявна заява та довідка про доставку SMS, згідно яких останній повідомлений про розгляд справи у приміщенні Фрунзівського районного суду Одеської області на 09 травня 2024 року. У вищевказаній заяві ОСОБА_1 вказує, що у разі неявки у судове засідання просить розглядати справу за його відсутності.

В матеріалах справи на підтвердження вини ОСОБА_1 наявні наступні документи: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ № 255882 від 04 травня 2024 року; рапорт начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_6 від 05 травня 2024 року; схема місцевості виявлення правопорушення від 05 травня 2024 року; витяг з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик» від 04 травня 2024 року; письмове пояснення гр. ОСОБА_1 від 04 травня 2024 року; доповідна записка про результати проведення перевірочних заходів із затриманими громадянами та письмова заява гр. ОСОБА_1 від 04 травня 2024 року.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Кушнеренко І.В. у судовому засіданні, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Стаття 9 ч.1 КУпАП зазначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 204-1 КУпАП настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

За змістом ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 12 Закону України «Про державний кордон України» встановлено, що пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Згідно з абз. 1 п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Окрім того, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків віком 18-60 років за кордон.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 255882 від 04 травня 2024 року вбачається, що 04 травня 2024 року біля 10 год. 20 хв. ОСОБА_1 поблизу с. Майорське Роздільнянського району Одеської області, на відстані до 12 000 метрів від лінії ДКУ в групі осіб, а саме із гр. України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , намагався перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдову, на напрямку с. Майорське (Україна) с. Колосово (Республіка Молдова) в пішому порядку, з документами, що посвідчують особу, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України».

Однак працівниками прикордонної служби не долучено до матеріалів справи фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину.

Будь-яких інших доказів вини ОСОБА_1 суду не представлено.

Більш того, саме по собі перебування ОСОБА_1 контрольованому прикордонному районі, без надання належних та допустимих доказів, не може свідчити про те, що він намагався незаконно перетнути державний кордон України.

Статтею 62 ч.3 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17: «Сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності».

Верховним Судому в постанові від 20 травня 2020року у справі № №524/5741/16 сформована правова позиція відповідно до якої рапорт уповноваженої особи на складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1КУпАП необхідно встановити факт спроби перетинання ним державного кордону з України в Республіка Молдова поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

В підтвердження факту незаконно перетинання державного кордону України прикордонною службою надано суду протокол про адміністративне правопорушення; рапорт; схема місцевості виявлення правопорушення; витяг з бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Ризик»; письмове пояснення гр. ОСОБА_1 ; доповідна записка про результати проведення перевірочних заходів із затриманими громадянами та письмова заява гр. ОСОБА_1 .

Між тим, до протоколу не надано жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що останній вчиняв будь-які дії щодо незаконного перетинання державного кордону України, оскільки у ньому не зафіксовано конкретні дії ОСОБА_1 , які були вчинені з метою спроби незаконного перетинання кордону, а сам по собі факт його перебування в с. Майорське Роздільнянського району Одеської області, не свідчить про намір вчинити правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Аналізуючи докази по справі, суд прийшов до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч .2 ст.204-1 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 36, ч. 2 ст. 204-1, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 283-285 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Повний текст постанови виготовлено та проголошено 17 травня 2024 року о 12 годині 00 хвилин.

Суддя: