Житомирський апеляційний суд
Справа №282/813/24 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Номер провадження №33/4805/1195/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника - адвоката Шмата Р.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Шмата Руслана Петровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 на постанову Любарського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Любарського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення, передбачене санкцією цієї статті у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 28 червня 2024 року о 16 годині 42 хвилин по вул. Миру в с. Коростки Житомирського району, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем VOLKSWAGEN JETTA державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням газоаналізатора «Драгер 6810», результат 2,55 проміле, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Шмат Р.П., подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову судді місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на незаконність постанови, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що зупинка транспортного засобу його підзахисного ОСОБА_1 була незаконною, останньому не запропоновано пройти огляд у медичному закладі, не було виписано направлення до закладу охорони здоров`я, водія не відсторонено від керування.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шмата Р.П., які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення від 28.06.2024, у відповідності до якого, 28 червня 2024 року о 16 годині 42 хвилин по вул. Миру в с. Коростки Житомирського району, ОСОБА_1 керував автомобілем VOLKSWAGEN JETTA державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився, зі згоди водія, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810», що підтверджується тестом №886 від 28.06.2024 і становить 2,55 проміле, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2); роздруківкою Alkotest-6810 від 28.06.2024 з результатом 2,55 ‰ (проміле) (а.с. 5); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, підстава: виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, розширенні зіниці. Результат огляду 2,55 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився, що засвідчив власним підписом (а.с. 4); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №313886 від 28.06.2024 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення відповідальність за яке передбачено ч. 5 ст. 121, ч.ч. 1 ,2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП (а.с. 3); відеозаписом обставин події (а.с. 10), на якому зафіксовано спілкування поліціянтів з ОСОБА_1 , останній пояснив, що «приїхав до магазину за напоєм для онуків, нічого не вживав», але пізніше зізнався «близько 13-30, 14-00 вживав пляшку пива».

Протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та чек за результатами тестування спеціальним засобом «Драгер 6810» підписано ОСОБА_1 без зауважень.

Даних про те, що ОСОБА_1 наполягав на направленні його для проведення огляду у медичному закладі охорони здоров`я матеріали справи не містять.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутні будь-які докази правомірності зупинки, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: якщо водій порушив Правила дорожнього руху; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Як вбачається з дослідженого апеляційним судом відеозапису обставин події, зокрема, з відеореєстратора службового автомобіля поліції та нагрудної камери поліціянта, зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA державний номерний знак НОМЕР_1 на перехресті та його рух. Вказаний транспортний засіб було зупинено, за кермом якого був ОСОБА_1 . Поліціянт роз`яснює ОСОБА_1 причину зупинки його транспортного засобу, зокрема, що він здійснив зупинку, стоянку ближче 10 м від перехрестя та не був пристебнутим ременем безпеки та просить у керманича показати документи, зокрема, посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, за що було винесено адміністративну постанову серії ББА №313886 від 28.06.2024 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч.ч. 1, 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

Доводи скарги відносно того, що ОСОБА_1 не направлено до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, який виявив у нього алкоголь у кількості 2,55 ‰ та погодився з результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу без будь-яких зауважень щодо можливих неправомірних дії працівників поліції, пов`язаних з проведенням процедури огляду на стан сп`яніння, а тому у працівників поліції не було підстав для направлення його до закладу охорони здоров`я. Порушень порядку огляду, на які посилається захисник, під час апеляційного перегляду справи не встановлено, зокрема, і щодо відсутності чи наявності направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я - не спростовує винності ОСОБА_1 , який погодився з результатом огляду на місці.

Апеляційний суд вважає, що огляд на стан сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, тому підстав вважати його недійсним немає.

З відеозапису убачається, що поліціянти ознайомили ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення та доданими до нього документи, що підтверджується підписами керманича, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Окрім того, безпідставними є доводи захисника щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Дані обставини спростовується відеозаписом події про те, що його було відсторонено від керування транспортним засобом та попереджений про необхідність виклику тверезого водія, шляхом відповідного попередження.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 130 встановлює відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, адміністративна відповідальність водія настає за фактом керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а відсторонення водія від подальшого керування є превентивним заходом запобігання можливого продовження правопорушення, являється похідним від першої дії, тому ніяким чином не впливає на кваліфікацію правопорушення та не призводить до неналежності доказів, які підтверджують факт керування автомобілем та стан сп`яніння. Знову ж таки, невиконання працівниками поліції зазначених норм законодавства після виявлення та фіксації правопорушення може бути предметом розгляду справи по оскарженню їх бездіяльності особою, яка вважає, що останні призвели до порушення її прав.

Разом з тим, слід зазначити, відсутність акту про відсторонення від керування, не є обставиною, що звільняє його від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому доводи в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Також не заслуговують на увагу і доводи захисника, висловлені ним у суді апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

Сумніви захисника щодо достовірності отриманого за допомогою спеціального технічного засобу результату у зв`язку з неправильною його експлуатацією, застосуванням іншого мундштука, порушенням роботи приладу, тощо є необґрунтованими та не виходять за межі припущень. З роздрукованого результату приладу «Драгер», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння, вбачається, що останнє калібрування газоаналізатора проводилось в межах міжповірочного інтервалу та є діючим, відтак підстави для визнання його результату недійним відсутні.

Твердження про завищені дані про температуру повітря на Алкотестері Драгер 6810 під час огляду не спростовують правомірність використання приладу та проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння. Поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Отримані дані та результати фіксуються приладом автоматично та поліцейський позбавлений можливості самостійно вносити чи корегувати будь-які дані.

Доказів того, що температурні показники на Алкотестері Драгер 6810 істотно вплинули на його результат захисником не надано, зважаючи, що в матеріалах справи наявна роздруківка, де чітко зафіксовано його результат 2,55 проміле (а.с. 5), що у понад 12 разів перевищує допустиму норму, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними.

Доводи захисника про помилкові цифрові показники часу проведення відеозапису не впливають на його достовірність та не викликають сумнівів у відповідності відеозапису обставинам справи.

Посилання адвоката на судову практику інших судів не має правового значення, оскільки наведені постанови не мають відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.

Накладене судом стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною і закон в даному випадку не передбачає процесуальної можливості пом`якшити призначене адміністративне стягнення.

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозаписам, як належним та допустимим доказам, та які не мають ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Отже, при розгляді даної справи суддя місцевого суду правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Шмата Руслана Петровича, діючого в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любарського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь