Справа № 127/8413/24
Провадження № 33/801/417/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковальчук Л. В.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2024 року по справі № 127/8413/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за статтею 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі вісімсот п`ятдесят гривень в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

Як зазначено в постанові суду, 6.03.2024 року о 18:18 год. по вул. Немирівське шосе, 94Є в м. Вінниця водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , під час руху заднім ходом, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 10.9 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подано 23.04.2024 року апеляційну скаргу (вх. № 35288), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не вірно оцінено відеозапис з місця події та помилково зазначено про допущення ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 ПДР України. Суд не врахував те, що траєкторія руху автомобіля «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_3 , була направлена на полосу автомобіля «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , та свідчить що водій «Toyota Rav 4» розпочавши рух не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод для руху її автомобіля. Таким чином, інший учасник ДТП порушила вимоги пункту 10.2, 10.3, 10.9 ПДР України.

У судове засідання ОСОБА_1 та її захисник Красномовець Н. П. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інший учасник ДТП ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП апеляційний суд вважає обгрунованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами : протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 040908 від 6.03.2024 /а. с. 2/; схемою місця ДТП від 6.03.2024 /а. с. 2/; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 6.03.2024 /а. с. 3/; письмовими поясненнями ОСОБА_2 /а. с. 4/.

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за статтею 124 КУпАП.

Диспозиція статті 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб (пункт 10.9 ПДР України).

Судом першої інстанції вірно зазначено про те, що з оглянутих відео вбачається, що ОСОБА_1 перед початком руху заднім ходом, не виконала вимоги п. 10.9 ПДР України, тобто не переконалася, що це буде безпечно, створила перешкоду іншому водію та внаслідок чого відбулося зіткнення. Судом було враховано загальну дорожню обстановку, а також те , що обидва транспортні засоби: «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_3 , розпочали рух одночасно, причому обидва водія рухалися заднім ходом на парковці, виконуючи маневр виїзду з неї. Виїзд з паркомісця в даному випадку передбачав здійснення маневру повороту при русі заднім ходом, що само по собі є складним маневром, оскільки вимагає підвищеної уваги та зосередженості водія. Враховуючи, що радіус повороту для кожного автомобіля був різним, а також зважаючи на габарити автомобілів, швидкість руху, вправність та майстерність кожного водія, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що потенційно кожен автомобіль в певний момент руху створював перешкоду для іншого. А відтак, водії на місці мали визначити, хто з них першим буде виїжджати з парковки, а не рухатися одночасно. З урахуванням наведеного, в діях ОСОБА_1 вбачається невідповідність вимогам п. 10.9 ПДР України, що призвело до ДТП.

У справі встановлено, що протоколи про адміністративне правопорушення було складено працівниками поліції за статтею 124 КУпАП щодо обох водіїв: водія автомобіля «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та водія автомобіля «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_2 ..

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.04.2024 по справі № 127/8475/24 визнано винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

У судовому засіданні адвокат Лебідь В.М. ОСОБА_3 суду пояснив, що на стадії розгляду справ у суді першої інстанції водії ДТП погодилися з тим фактом, що кожен з них допустив порушення ПДР і між ними була домовленість про прийняття даної ситуації, сплату штрафів та не оскарження в подальшому постанов суду першої інстанції. ОСОБА_2 дотрималася даної обіцянки, і на разі, враховуючи пропуск строку на оскарження постанови суду, позбавлена можливості подати апеляційну скаргу в іншій справі (№ 127/8475/24).

ОСОБА_1 заперечила факт будь яких домовленостей з іншим учасником ДТП.

Апеляційний суд вважає, що сукупність зібраних у справі доказів, свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 ПДР України.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що саме ОСОБА_2 порушила вимоги пункту 10.1, 10.3, 10.9 ПДР України, а в діях ОСОБА_1 відсутнє порушення вимог пункту 10.9 ПДР України, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на те, що зібрані у справі докази свідчать, що рухаючись транспортним засобом заднім ходом, а саме виїжджаючи з місця стоянки відзначеної похилою лінією, ОСОБА_1 не повинна була створювати небезпеки іншому учаснику дорожнього руху та їхати прямо. У свою чергу, відповідно до п.1.4 ПДР ОСОБА_2 , як учасник дорожнього руху мала право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила та сподіватися, що ОСОБА_1 буде їхати за напрямком відмітки. Таким чином, розуміючи, що поряд припаркований автомобіль більших габаритів обмежує оглядовість , що призведе до зміни її напрямку руху та виїзду з місця стоянки не за напрямком лінії відмітки, ОСОБА_1 для забезпечення безпеки руху, мала можливість надати дорогу транспортному засобу ОСОБА_2 , який також почав рух або ж вдатися до зупинки власного транспортного засобу.

Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне нею адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 245, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, ступеня її вини, інших обставин справи.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2024 року по справі № 127/8413/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за статтею 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота