справа №756/959/24 головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
провадження №33/824/2344/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лещенка Юрія Володимировича на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №641414 від 03 січня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Лещенко Юрій Володимирович 28 березня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції значно скорочено строк визначений ст. 38 КУпАП, що негативно вплинуло на право ОСОБА_1 на захист. Справу розглянуто судом за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, не досліджено всі обставини справи у їх сукупності зважаючи на те, що ОСОБА_1 мав намір дати усні пояснення у судому засіданні, ОСОБА_1 наполягав на допиті свідка у судовому засіданні, ОСОБА_1 надано до суду письмові пояснення із зазначенням порушень допущених службовими особами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи не містять жодного беззаперечного доказу відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що залишено поза увагою судом першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 не погодився із результатами огляду, здійсненого на місці зупинки оскільки сказав, що «прилад показує багато», що не є прямим доказом відмови ОСОБА_1 від проходження огляду.

Окрім зазначеного, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях наданих до суду першої інстанції зазначав, що не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, що не було взято до уваги судом першої інстанції. Працівники поліції судом першої інстанції не викликалися, додаткових пояснень та свідчень по справі не надавали.

Більш того, суд першої інстанції дійшов висновку помилково щодо встановлення факту керування автомобілем Honda д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 за відсутності в матеріалах справи прямих доказів такого, що виключає склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Поза увагою суду залишилися відсутність чеку приладу Драгер, неознайомлення працівниками поліції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з результатами тесту Драгер та приховування від ОСОБА_1 встановленої законом відповідальності, не роз`яснено права, не досліджено обставин щодо порушення працівниками поліції безперервності відеозйомки.

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 сказав, що не може зрозуміти результат Драгеру (запис №473583, час 17:12:28), окрім того на відео не видно показники результату Драгеру, поліцейський показник Драгеру не оголошує, у протоколі показник Драгеру не зафіксовано, акт огляду із показниками Драгеру взагалі відсутній.

Судом першої інстанції не досліджено того, що на чеку приладу Drager відсутні підписи як посадових осіб, уповноважених на складення протоколу про адмінправопорушення так і особи, яка притягується до відповідальності. Окрім того на чеку, відсутній будь-які записи (відмітка) про те, що ОСОБА_1 не погоджується з результатом огляду.

Суд першої інстанції не звернув увагу на перевищення повноважень працівника поліції, щодо встановлення процедури проходження огляду у медичному закладі та протизаконно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_2 з посиланням на те, що зазначений свідок був відсутній при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 .

Вказане призвело до того, що за недостатності доказів у справі та їх суперечності один одному, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання належним чином повідомлений апелянт ОСОБА_1 та його представник не з`явилися.

Від апелянта ОСОБА_1 жодних клопотань щодо неможливості явки у судове засідання та поважності причин неявки до суду не надходило.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Лещенка Ю.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника на лікарняному, до якого долучено консультативне заключення КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» щодо проведення консультації у ЛОР-відділенні 17 травня 2024 року. Проте, жодних відомостей про відкриття лікарняного листка на ім`я Лещенка Ю.В. та перебування його на лікуванні станом на 22 травня 2024 року вказане заключення не містить, отже не є належним доказом поважності причин неприбуття у судове засідання. Будь-яких інших доказів поважності причин неявки представника матеріали справи не містять.

Київська міська прокуратура надіслала на адресу апеляційного суду повідомлення про відсутність повноважень на участь прокурора у розгляді справ за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності апелянта та його представника.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 03січня 2024 року о 17 год. 02 хв. у м. Києві по вул. Лугова, біля будинку 12, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку (факт відмови зафіксовано на нагрудну відеокамеру (відеореєстратор) №473602, 473583), чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, тобто вчинив дії, передбачені ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами у справі, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 03 січня 2024 серії ААД №641414, в якому, зокрема, зазначено, що 03 січня 2024 року о 17 год. 02 хв. у м. Києві по вул. Лугова, біля будинку 12, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Honda» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів і порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря-нарколога в закладі «Соціотерапія» відмовився у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 03 січня 2024;

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських 473602, 473583, де зафіксовано подію, у зв`язку з якою щодо ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спілкування водія та патрульних, коли йому було запропоновано пройти медичний огляд, момент відмови від проходження огляду (17:14:42).

Окрім того, ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини справи співпадають з обставинами, зафіксованими на долучених до протоколу відеозаписах, зокрема як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом безпосередньо перед зупинкою, так і вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмову від такого огляду з боку ОСОБА_1 , що утворює склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доказів на спростування обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність особи, яка керує транспортним засобом виникає і в разі її відмови від проходження, відповідно до встановленого законом порядку, огляду на стан сп`яніння.

Таким чином, обов`язковими елементами об`єктивної сторони такого складу правопорушення як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції є: факт керування транспортним засобом та факт відмови особи, яка керує таким засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Доводи апелянта щодо того, що працівниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_1 право скористатися правовою допомогою, «не дали подзвонити адвокату», спростовуються записом з нагрудних камер (відеореєстратора) 473602, 473583, на якому видно, що працівники поліції роз`яснили йому права, назвали причину зупинки, зазначили наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря-нарколога, однак він відмовився пройти огляд. Також, з відеозапису вбачається, що поліцейським було чітко озвучено водієві підстави та спосіб проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, оскільки відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

А відтак, апеляційний суд відхиляє вказані доводи апелянта, як такі, що за даних обставин та наявних в матеріалах справи доказів, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, беручи до уваги наведені норми права та встановлені у справі обставини, апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що матеріалами справи зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд відхиляє й довід апеляційної скарги про безпідставність відхилення судом першої інстанції клопотання про допит свідка ОСОБА_4 , оскільки покази свідків не є належними та допустимими доказами тверезості особи та відсутності у неї ознак сп`яніння.

Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №641414 від 03 січня 2024 року працівниками поліції у ОСОБА_1 було виявлено такі ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови.

Апеляційний суд наголошує, що наявність вказаних ознак алкогольного сп`яніння об`єктивно та достовірно можна встановити лише перебуваючи безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, однак, як встановлено з відеозаписів 473602, 473583, і наголошено судом першої інстанції, ОСОБА_4 був відсутній при складанні протоколу.

А тому, відповідно, працівники поліції, виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, правомірно пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Натомість, ОСОБА_1 , будучи упевненим у відсутності в нього таких ознак, міг підтвердити це, пройшовши огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Так, закон оперує правовими категоріями «відмова від огляду» та «незгода (на застосування спеціального технічного засобу або з його результатами)», які є різними видами вольових актів та тягнуть різні правові наслідки.

Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться лише в медичних закладах охорони здоров`я, які мають право на проведення лабораторного дослідження біоматеріалу.

Відеозаписом з нагрудних камер поліцейських 473602, 473583 встановлено, що о 17:12:43 ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд у медичному закладі на стан сп`яніння, однак до 17:14:42 останній згоди на такий огляд не дав, що сприймається як пасивна форма відмови від такого огляду та, можливо, але не виключно, затягування розгляду справи про адміністративне правопорушення, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності за вчинення інкримінованого правопорушення.

Всі досліджені докази вказують, що водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в цілому.

Таким чином, у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а посилання водія та його захисника на порушення такого порядку є безпідставними.

Крім того, апелянт, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що працівники поліції не роз`яснили йому його права та обов`язки.

З цього приводу варто зазначити таке.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом ст. 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Також суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду рішення у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, зазначено, що особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.

Окрім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово та чітко пояснили, що вбачають у водія ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд у медичному закладі.

Поведінка ОСОБА_1 вказує, що він не вимагав роз`яснення йому певних прав або особливостей процедури, повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, здійснював активні, свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився. Разом з тим, не заявляв клопотання про надання йому правової допомоги чи необхідність отримання юридичних послуг.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №641414 від 03 січня 2024 року міститься підпис ОСОБА_1 про те, що йому роз`яснено його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 263 КУпАП України (а.с.1).

Тому апеляційний суд доходить висновку про дотримання права на захист ОСОБА_1 та усвідомлення ним суті інкримінованого йому діяння.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, і могли стати підставою не виконувати водієм законних вимог поліції про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції викладені й постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України і є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності ОСОБА_1 та його представника.

Вимогами ч. 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законодавством (КУпАП) встановлено строки здійснення провадження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив. Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення справи щодо неї полягає в активній участі в її розгляді і недопущенні зловживань наданими правами.

Недотримання строків розгляду справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відсутність правопорушника під час розгляду адміністративних матеріалів за жодних обставин не може виступати як засіб уникнення адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки це буде означати безкарність такої поведінки.

Матеріалами справи підтверджено, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лещенко Ю.В. були повідомлені належним чином, однак, встановивши їх неявку у судове засідання без поважних причин (доказів участі адвоката Лещенка Ю.В. 06 березня 2024 року у слідчих діях у м. Коростені Житомирської області, а також обстеження у лікарні 14 березня 2024 року матеріали справи не містять), суд першої інстанції правомірно вважав за можливе розглянути адміністративну справу за їх відсутності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, розцінюються апеляційним судом критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №641414 від 03 січня 2024 року) та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лещенка Юрія Володимировича на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: Р.В. Березовенко