Номер провадження: 33/813/2509/24
Номер справи місцевого суду: 521/8232/24
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка Максима Володимировича на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.09.2024 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП та вирішено накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 605 грн 60 коп (а.с. 35-38).

02.10.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Шевченко Максим Володимирович подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року. Представник апелянта не погоджується із оскаржуваною постановою, оскільки вважає, що висновки викладені судом першої інстанції в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам справи. Так, представник апелянта зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту саме керування ОСОБА_1 самокатом, оскільки відео запис відео, що долучений до матеріалів справи, починається з моменту розмови працівників поліції з апелянтом і не містить даний відео запис жодних відображень руху ОСОБА_1 на самокаті. Крім того, представник апелянта зауважує, що протягом тривалості відеозапису ОСОБА_1 повідомляє, що не їхав на самокаті та не керував ним. При цьому, представник апелянта зауважує, що відповідальність за ст. 130 КУпАП передбачена саме за керування транспортним засобом особами в стані алкогольного сп`яніння, однак ПДР не містять визначення самокату (як транспортного засобу) на відміну від автомобіля, мотоцикла чи велосипеда. Тому, з огляду на викладене в апеляційній скарзі, представник апелянта просить постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 40-48). Матеріали справи разом із апеляційною скаргою надійшли до Одеського апеляційного суду 09.10.2024 року (а.с. 49).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2024 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 51-52).

В судове засідання 26.11.2024 року з`явилася особа, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевченко Максим Володимирович, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, оскаржувану постанову просили скасувати та провадження по справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, наведенні доводи апелянта, апеляційним судом встановлено наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього в повні мірі підтверджується наявними матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення та відеозаписом подій.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 905908 ОСОБА_1 11.05.2024 року близько 00 год. 13 хв. в м. Одеса по вул. Строганова, 12, керував транспортним засобом електросамокат з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в спеціалізованому закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18, зазначено, що при розгляді адміністративних справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття "транспортні засоби", зокрема примітки до ст. 286 КК, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п.1.10 Правил дорожнього руху України.

За положеннями ст. 121 КУпАП, під транспортними засобами у статтях 121-126, 127-1 - 128-1, частинах першій і другій статті 129, статтях 132-1, 133-1, 133-2, 139 і 140 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші транспортні засоби.

У відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, а саме п. 1.10 транспортний засіб визначається як пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно, наведений в положеннях ПДР України термін в свою чергу охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.

При цьому, ЗУ «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 року містить визначення поняття легкого персонального електричного транспортного засобу - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.

Тобто, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:

- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;

- низько швидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.

Відповідні положення в тому числі були викладені й в ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Окрім наведеного, також слід зазначити, що визначення електросамокату як транспортного засобів в свою чергу також відповідає й правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 по справі № 127/5920/22, згідно якої, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.

Електросамокат в свою чергу розуміється як легкий, портативний електричний транспортний засіб, який зазвичай складається з двох коліс, рульової колонки із ручками та електричного мотора, що живиться від акумулятора (згідно загальнодоступної інформації). Відповідно, з огляду на вищенаведене та враховуючи наявні матеріали справи, електросамокат, яким керував ОСОБА_1 є транспортним засобом, оскільки має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей, а тому доводи апелянта в цій частині відхиляються апеляційним судом.

Стосовно доводів апелянта в частині відсутності факту керування, слід зазначити, що до матеріалів справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції було долучено відеозаписи подій, що відбувалися в день складення протоколу, а саме відео з ПВР № 474501, 470620 (а.с. 7). Відео 474501 починається з моменту, коли поліцейським підходить до ОСОБА_1 , який знаходиться на електросамокаті. З даного відео, в свою чергу, чітко вбачається, що вказаний електросамокат був ввімкнений та ОСОБА_1 кудись на ньому прямував. В подальшому, на питання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв та твердження відносно керування електросамокатом в такому стані, особа будь-яких заперечень не заявляла (01 хв. 40 сек.), при цьому, повідомляючи про вживання алкогольних напоїв, а саме дослівно «пиво». Натомість, ОСОБА_1 самостійно повідомив працівників поліції в ході спілкування дослівно згідно відео № 474501 «не встиг трохи доїхати в комендантську годину» (02 хв. 17 сек.) та надалі також зазначає про факт керування, а саме «я їхав на самокаті» (04 хв. 09 сек.).

Разом з тим, з даного відеозапису також вбачається, що працівником поліції в свою чергу було ознайомлено особу з відео фіксацією його руху на електросамокаті (07 хв. 54 сек.). Особа, відносно якої складено протокол повністю ознайомилася з наданим поліцейським відеозаписом його руху та будь-яких зауважень/заперечень від особи не надходило. З огляду на наведене в своїй сукупності, відповідні доводи апелянта в цій частині також відхиляються апеляційним судом, оскільки факт керування підтверджується наявними відеозаписами подій та безпосередньо особою, яка притягується до відповідальності.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції, апелянтом в свою чергу наведено не було.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки наведені доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд приходить до висновкупро залишення апеляційної скарги без задоволення та оскаржуваної постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевченка Максима Володимировича залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк