Справа № 639/7165/23 Провадження №33/802/228/24 Головуючий у 1 інстанції:Ониско Р. В.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 Приймаченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 22.02.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у правопорушенні, передбаченому ч.5 ст.126 КпАП України, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , 30.11.2023 року, біля 03 години 10 хвилин, в місті Харків по вулиці Полтавський Шлях 53/55, керував автомобілем марки „NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, а також дане правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1 „а Правил дорожнього руху. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КпАП України (а.с.29).

Не погоджуючись з постановою суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що дана постанова прийнята при неповному з`ясуванні обставин справи та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими. Постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказує на те, що постанова серії ЕНА № 1040449 щодо правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України, та протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 643402 щодо правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, відносно нього складалися 30.11.2023 року в практично однаковий час при цьому за різними адресами. Зазначає, що всі ці події відбувалися на території АЗС де він транспортними засобами не керував, матеріали справи таких доказів також не містять.

Згідно ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 15.12.2023 року відкрито провадження у справі № 164/2478/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області про скасування вищезазначеної постанови. На момент розгляду справи № 639/7165/23 постанова ЕНА № 1040449 від 30.11.2023 року не набрала законної сили, а рішення у справі № 164/2478/23 судом не прийнято, відповідно в матеріалах справи були відсутні належні докази, щодо визнання його винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України.

Просить скасувати постанову, а провадження по справі закрити (а.с.33-36).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст.7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КпАП України передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст.252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п.2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, ч.5 ст.126 КпАП України передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч.2 ст.126 КпАП України), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч.3 ст.126 КпАП України), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч.4 ст.126 КпАП України).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 643402 від 30.11.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 , 30.11.2023 року, біля 03 години 10 хвилин, в місті Харків по вулиці Полтавський Шлях 53/55, керував автомобілем марки „NISSAN X-TRAIL, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, а також дане правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п.2.1 „а Правил дорожнього руху за що відповідальність передбачена ч.5 ст.126 КпАП України.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КпАП України містять наступні зібрані докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 643402 від 30.11.2023 року (а.с.1);

- довідку відносно ОСОБА_1 про те, що він отримував посвідчення водія (а.с.3);

- довідку про те, що транспортний засіб марки „NISSAN» модель «X-TRAIL», днз НОМЕР_1 , належить БФ «БУ» СЕЙФ (а.с.4);

- диск з відеозаписом з місця події (а.с.5).

- довідкою про повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (а.с.6);

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1040449 від 30.11.2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КпАП України (а.с.7);

- копія постанови Маневицького районного суду Волинської області від 16.11.2023 року відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік (а.с.8).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою Маневицького районного суду Волинської області від 16.11.2023 року та порушення ним вимог п.2.1 (а) ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України.

Зазначені докази узгоджуються між собою є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України.

Доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про те, що оскаржена ним постанова ЕНА № 1040449 від 30.11.2023 року не може бути прийнята судом як доказ повторності, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 08.05.2024 року в задоволенні його позову було відмовлено (а.с.47-52).

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні визнав повністю та пояснив, що був змушений керувати транспортним засобом, так як в якості волонтера направлявся в зону ведення бойових дій.

Статтею 23 КпАП України передбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 33 КпАП України встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.294 КпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Маневицького районного суду Волинської області від 22 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КпАП України залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.