Справа № 204/1577/24
Провадження № 3/204/944/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Безрук Т.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АДД № 690453 від 08.02.2024, 08 лютого 2024 року о 16:08 у м. Дніпро по вул.Робоча, 83 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MITSUBISHI LANCER», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: почервоніння обличчя, зіниці звужені та не реагують. Водієві було запропоновано у встановленому законом порядку пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній відмовився, що зафіксовано на боді камеру. Водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, та пояснив суду, що 08.02.2024 він автомобілем не керував, у стані будь-якого сп`яніння не перебував. ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, долучені до справи, суд доходить наступних висновків.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду водіями на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений нормами КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 та Інструкцією, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735.

Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Так, до суду надійшла справа, до якої долучені: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 690453 від 08.02.2024; відеозапис з боді камер працівників поліції; рапорт працівника поліції, відповідно до якого 08.02.2024 за адресою: м. Дніпро, вул.Робоча, 83 згідно п.п.9.2.б ПДР було зупинено транспортний засіб «MITSUBISHI LANCER», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, тремтіння пальців рук. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому Законом порядку у лікаря-нарколога, від проходження огляду водій відмовився.

Надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення суд зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечними доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Аналізуючи та оцінюючи наданий суду рапорт інспектора поліції, слід дійти висновків, що в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, з аналізу складеного протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту інспектора поліції, з точки зору взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вказані документи не можуть бути доказами вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки не узгоджуються між собою, а саме у протоколі вказано, що у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: почервоніння обличчя та звужені зіниці, що не реагують, а відповідно до рапорту ознаками наркотичного сп`яніння вказано почервоніння обличчя та тремтіння пальців рук.

Дослідивши в судовому засіданні відеозапис з бодікамер поліцейських, слідує, що даний запис не містять фіксації руху 08.02.2024 о 16:08 годині у місті Дніпрі по вул. Робоча, 83 транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Так, на відеозаписі зафіксовано припаркований транспортний засіб, у якому перебував чоловік, який представився ОСОБА_1 . Поліцейський, представився водію, перевірив надані документи, після чого провів поверхневу перевірку ОСОБА_1 та поверхневу перевірку транспортного засобу. Після вказаних дій поліцейський запропонував водію проїхати до лікаря-нарколога для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Вимогу проїхати до лікарні для проходження огляду, поліцейським обґрунтовано тим, що у нього виявлено ознаку наркотичного сп`яніння почервоніння обличчя. На вказане твердження ОСОБА_1 повідомлено, що почервоніння обличчя викликане його візитом до косметолога. При відмові від проходження від огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 стверджував, що будь які підстави для такої вимоги у поліцейського відсутні.

Слід зауважити, що з дослідженого відеозапису вбачається нормальна, спокійна, упорядкована поведінка ОСОБА_1 , надання точних та логічних відповідей на всі питання поліцейського. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність переконливих доказів наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, які могли б бути законною підставою вимагати від водія проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи крім одного відеозапису, на якому зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння не містить, ані запису з відеореєстратора патрульного автомобіля, яким би було зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та його зупинку, ані інших доказів, зокрема пояснень свідків чи запису з камер «Безпечне місто», які б підтверджували рух автомобіля під керуванням останнього.

Також слід зазначити, що відеозаписом не зафіксовано роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та суті вчиненого ним правопорушення, що фактично що є порушенням його права на захист.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Як слідує з п. 2) ч. 1 ст. 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційний суд аналізує судову статистику, вивчає та узагальнює судову практику, інформує про результати узагальнення судової практики відповідні місцеві суди, Верховний Суд.

Так, судді Дніпровського апеляційного суду, переглядаючи в апеляційному порядку справи про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП, неодноразово закривали провадження по справам за ст. 130 КУпАП через не доведення факту керування транспортним засобом особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, про що свідчать, наприклад: постанова від 03.05.2024 у справі № 210/416/24, постанова від 06.05.2024 у справі 176/656/24, постанова від 24.01.2023 у справі № 202/4911/21, постанова від 20.09.2022 у справі № 204/3213/22.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до ч. 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, на що звертав свою увагу Пленум Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Таким чином, досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують факт руху або початку чи закінчення руху 08.02.2024 о 16:08 годині транспортного засобу «MITSUBISHI LANCER», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а тому відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Оскільки доказів керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом до справи не долучено, а п. 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції лише водія, яким, відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, є особа, яка керує транспортним засобом, підстав для проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння не було, відповідно ОСОБА_1 , в даному випадку, не був суб`єктом, який повинен виконати вимогу п. 2.5 Правил дорожнього руху, тому і його відмова від виконання вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху не може тягнути наслідків притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Згідно з ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Відповідно результат оформлення працівниками поліції відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння є недійсним.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Відповідно до частини 1 вказаної статті, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять передбачені законом підстави зупинки транспортного засобу, який зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, яким міг керувати ОСОБА_1 , та відносно якого поліцією не приймалось, будь-яке рішення щодо порушення ним вимог Закону

Вищевикладене надає підстави дійти висновку, що, всупереч положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, працівники поліції не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, приходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 213,221,п.1ст.247,248, 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Безрук