Справа № 212/3209/24
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2024 року м. Кривий Ріг
Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Борис О.Н., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм в КЗРК, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисник - адвокат Омельченко Ю.А.
У провадження Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 провину у вчиненні правопорушення не визнав, пояснив, що тривалий час працює водієм робочого автобусу на підприємстві КЗРК. 19 березня 2024 року зранку він виконував свої трудові обов`язки по перевезенню працівників та їхав автобусом по встановленому маршруту, який для нього був звичним та буденним. З пасажирами в автобусі ОСОБА_1 не спілкувався. Зазначив, що протягом всього маршруту нічого незвичного не було. Удару, зіткнення з іншим транспортним засобом водій також не помітив та не відчув. Після того, як приїхав до місця роботи, його начальник направив транспортний засіб на техогляд. Через деякий час начальник зателефонував до ОСОБА_1 та сказав їхати на зупинку Фрунзе, оскільки там відбулася ДТП. Приїхавши на вказане місце, ОСОБА_1 побачив там працівників поліції та автомобіль, водієм якого являється ОСОБА_2 . Інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 про те, що він залишив місце ДТП. ОСОБА_1 просив суд закрити провадження у справі через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Омельченко Ю.А. підтримав позицію свого підзахисного, зазначив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки останній не вчиняв ДТП, не був причетний до ДТП та не залишав місце пригоди, а тому просив закрити провадження у справі.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що працює на підприємстві КЗРК. Вранці 19 березня 2024 року свідок їхала на роботу робочим автобусом ЛАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився водій ОСОБА_1 В автобусі зайняла місце праворуч. Автобус прибув на зупинку свідка приблизно о 07-15 год, до роботи прибули близько 07-30 год. Під час перебування в автобусі нічого незвичного не відбувалося, поїздка по маршруту до роботи проходила у звичному режимі. Свідок не чула жодних сигналів та інших звуків ДТП.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що працює комірником на автобазі підприємства КЗРК. ОСОБА_1 працює водієм робочого автобусу ЛАЗ. 19 березня 2024 року близько о 07-10 год вона сіла у вказаний автобус під керуванням ОСОБА_1 на зупинці «173 квартал». Далі вони їхали по маршруту та зупинялись для посадки в робочий автобус інших людей. В автобусі було близько 15-20 людей. Свідок зайняла місце праворуч. На роботу автобус прибув приблизно о 07-30 год. Під час всієї поїздки автобусом свідок нічого незвичного не помітила, не чула будь-яких сигналів, не відчула удару тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.
Згідно із ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
Пунктом 2.10 ПДР встановлено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, зокрема, негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди (2.10 (а) ПДР); повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських (2.10 (д) ПДР).
Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
У судовому засіданні були досліджені матеріали справи, зокрема: - протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №739081 від 19.03.2024 року, складного відносно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП, фабула якого зазначена вище; - копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №739101 від 19.03.2024 року, складеного відносно ОСОБА_2 за ч. 124 КУпАП; - схема місця ДТП з фототаблицею до неї; - письмові пояснення ОСОБА_2 від 19.03.2024 року; - письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.03.2024 року; - довідка ст. інспектора ВАП ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській обл. ДПП Т.Агєєвої від 20.03.2024 року про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 ; - рапорт інспектора взводу №3 роти №2 батальйону №2 ППП в м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській обл. ДПП.
Так, судом було встановлено, що Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 квітня 2024 року за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, на підставі складеного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 739101 від 19.03.2024 року відносно ОСОБА_2 про його винуватість у ДТП, яке сталось 19.03.2024 року, провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення, що підтверджується відповідною постановою суду, яка набрала законної сили 29.04.2024 року.
ОСОБА_1 в ході судового засідання не заперечував факт знаходження його за кермом робочого автобусу вранці 19 березня 2024 року, проте заперечив сам факт події ДТП та залишення місця ДТП, оскільки під час проїзду маршрутом будь-яких сторонніх звуків, зокрема сигналів, або поштовху, які б могли б свідчити про ДТП водій не помітив та не відчув.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо суду пояснили, що вранці 19 березня 2024 року були пасажирами робочого автобусу під керуванням ОСОБА_1 . Автобус здійснював робочу перевозку людей до місця їх роботи. Поїздка по маршруту проходила у звичному режимі, під час перебування в автобусі нічого незвичного не відбувалося, свідки не чули жодних сигналів або інших звуків, які б вказували на ДТП, не відчули зіткнень з іншим транспортним засобом.
Із досліджених у судовому засіданні доказів, беручи до уваги характер пошкодження транспортних засобів, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 міг не відчути, що був учасником дорожньо-транспортної пригоди 19 березня 2024 року та не бачив, що зачепив інший автомобіль, у зв`язку з чим він не порушив п. 2.10 (а) ПДР, про що йдеться у протоколі серії ААД №739081. Таким чином, в діях ОСОБА_1 , судом не встановлений прямий умисел на залишення місця пригоди.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23 рп/2010 встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
На підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст. 6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.
З огляду на зазначене, суд позбавлений змоги самостійно витребовувати докази та документи на підтвердження вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказаний обов`язок покладений на орган або особу, яка складає відповідний протокол.
Це повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно яких обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Детально вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, суддя дійшов висновку, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 122-4 КУпАП в судовому засіданні не встановлена та не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки досліджені судом докази не доводять поза розумним сумнівом той факт, що ОСОБА_1 порушив правила дорожньо-транспортної пригоди, залишивши місце ДТП, будучи учасником ДТП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Суд, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку з чим справа про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ст. 122-4 КУпАП підлягає закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.ст. 122-4, 246, 247, 251, 252, 273, 278, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя, -
Провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення, прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: О. Н. Борис