ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області

Лутай А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Володимирського РВП ГУНП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 965744 від 01.08.2024, 01.08.2024 о 12:04 було встановлено, що ОСОБА_1 ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст.150 СК України, відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2009 р.н., який 28.06.2024, перебуваючи в готелі «Стара Русь», що знаходиться у Хмельницькій області м. Кам`янець-Подільський, розпивав алкогольні напої.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.184 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину у вчиненні даного правопорушення не визнала. Пояснила, що її син ОСОБА_3 не вживав алкоголь 28.06.2024 в готелі «Стара Русь», який знаходиться у Хмельницькій області в м. Кам`янець-Подільський. Відсутні докази, що син ОСОБА_4 вживав алкоголь та перебував в стані алкогольного сп`яніння. Жодним чином вона не ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_2 , а навпаки належним чином виконує батьківські обов`язки. Просить провадження у справі закрити у звьязку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Допитаний свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що 28.06.2024 вони поїхали із учнями на екскурсію в Хмельницьку область м. Кам`янець-Подільський. Того ж дня, у нічний час, до нього в номер готелю «Стара Русь» прийшов ОСОБА_3 та повідомив, що ОСОБА_6 вживав алкоголь та енергетик, внаслідок чого йому стало погано. Прийшовши в номер готелю він побачив ОСОБА_6 , якому було зле, а тому викликав швидку медичну допомогу. Йому не відомо, чи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вживали алкоголь із ОСОБА_9 . За зовнішніми ознаками він цього не побачив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала аналогічні пояснення, тим що надав свідок ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 суду пояснив, що 28.06.2024 в готелі «Стара Русь» м. Кам`янець-Подільський ОСОБА_6 сам вживав алкоголь. Він пив лише енергетичний напій. Вночі проснувся від того, що ОСОБА_6 стало зле, після чого він покликав на допомогу викладача ОСОБА_5 .

Заслухавши пояснення, дослідивши всі докази в сукупності, приходжу до такого висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Частиною 1 ст.184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Диспозиція ч.3 ст.184 КУпАП, за якою стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол, передбачає відповідальність за вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичних, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Складаючи протокол про адміністративне правопорушення інспектором поліції має бути розкрито таку ознаку об`єктивної сторони адміністративного правопорушення як «ухилення від виконання батьківських обов`язків».

Однак у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено від виконання яких саме батьківських обов`язків ухилилась ОСОБА_1 , в чому проявилось ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, у протоколі не зазначено, яке саме адміністративне правопорушення передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення, вчинив ОСОБА_3 .

Також додані до протоколу про адміністративне правопорушення документи не дають суду достатньо підстав дійти висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, а також її винну поведінку.

Водночас суд бере до уваги характеристику ОСОБА_2 , надану директором ліцею №5 імені Анатолія Кореневського Володимирської міської ради.

Із даного документа встановлено, що ОСОБА_8 володіє програмою на високому та достатньому рівні. Учень доглянутий. Батьки дбають про оздоровлення сина. Забезпечений необхідним навчальним приладдям. ОСОБА_4 має хороший фізичний та розумовий розвиток. ОСОБА_1 цікавиться навчанням сина, відвідує заклад освіти, бере участь у шкільному та особистому житті дитини, підтримує зв`язок із класним керівником.

Наведене підтверджує, що ОСОБА_1 піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, бере участь у його вихованні, що повністю спростовує ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_4 .

Також суд бере до уваги, що допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , та сам ОСОБА_3 не підтвердили факт вживання алкоголю ОСОБА_4 28.06.2024 у номері готеля «Стара Русь».

Інших доказів, котрі б підтверджували обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надано. ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилися, свої пояснення щодо обставин справи, не надали.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

З урахуванням положень ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, належних, допустимих, достатніх доказів, котрі б давали можливість поза розумним сумнівом зробити висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 184 КУпАП, суду не надано, а суд позбавлений можливості самостійно збирати такі докази.

Згідно з ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що справа підлягає закриттю на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.9, 247, 251, 252, 266, 280, 283-285, 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 184 КУпАП закрити за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: А.М. Лутай