ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/9547/23 Головуючий суддя І інстанції Бугера О. В.
Провадження № 33/818/1671/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Носенка А.Ю. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткований мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 01.12.2023 року о 02:24 год. в м. Харкові по вул. Луї Пастера, 200, керував транспортним засобом «Фольцваген», держаний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі КНП ХОР ОКНЛ, м. Харків, вул. Ахієзерів, 18А та на місці зупинки за допомогою приладу ДРАГЕР відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Носенко А.Ю. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення посилаючись на те, що ця постанова є необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважав, що працівники поліції виявили у ОСОБА_1 лише одну ознаку алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, яку і зафіксували у протоколі про адміністративне правопорушення, що, на думку апелянта, не є підставою для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки таких підстав повинно бути не менш як дві. Вказував, що працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 з направленням його на огляд, оскільки таке направлення було складено працівниками поліції та міститься в матеріалах справи. Поряд з цим вказував на те, що дата, місяць та рік народження ОСОБА_1 , які зазначені у цьому направленні не відповідають дійсності. Зазначав, що працівники поліції порушили вимоги законодавства не вручив копію акту огляду ОСОБА_1 та не надавши йому інструкцію, свідоцтво та інші документи щодо газоаналізатору Драгер. Також вважав, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він є військовослужбовцем, про що він повідомив працівників поліції, а тому, на думку апелянта, працівники поліції повинні були провести огляд на стан сп`яніння відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП. Поряд з цим захисник вважав, що працівники поліції незаконно зупинили ОСОБА_1 . Поряд з цим, апелянт зазначав, що рапорт працівника поліції не може мати таку назву, оскільки не має відповідних обов`язкових реквізитів. Крім цього, захисник вважав, що працівники поліції не мали процесуального права застосовувати власні технічні засоби для здійснення відеофіксації події зупинки ОСОБА_1 , а тому такі відеозаписи не можуть бути доказами у цій справі. Також посилався на практику ЄСПЛ.

02.12.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_2 , в якій він просив розглянути його апеляційну скаргу без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, а також вимоги ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 без його участі та без участі ОСОБА_1 , враховуючи відомості, які містяться в матеріалах цієї справи.

Дослідивши відомості та доказі по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення; довідку про отримання водійського посвідчення; направлення водія на огляд; акт огляду на стан сп`яніння; рапорт працівника поліції, а також на відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 01.12.2023 року керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та на місці зупинки за допомогою приладу ДРАГЕР відмовився.

Поряд з цим, в матеріалах цієї справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 , який був зафіксований на бодікамеру працівника поліції (арк.3).

З відомостей цього відеозапису вбачається, що працівник поліції після складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУАП стосовно ОСОБА_1 роз`яснив останньому його зміст, що вочевидь свідчить про те, що ОСОБА_1 достеменно знав, що відносно нього було складено цей протокол.

Відповідно до положень ч.1 ст. 267 КУпАП, відсторонення водія від керування транспортним засобом та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестощий посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності працівників поліції під час складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим, з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівники поліції зафіксували встановлені ними у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук.

Відповідно до відомостей відеозапису з бодікамери працівника поліції об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 спілкувався з працівниками поліції з порушенням мови, що вочевидь підтверджує наявність виявленого працівниками поліції, в тому числі, такого ознаку.

Такі відомості протоколу об`єктивно спростовують твердження захисника про те, що працівниками поліції була встановлена лише одна ознака, а саме запах алкоголю з порожнини рота.

Враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Поряд з цим, належить врахувати, що з відомостей відеозапису вбачається, що саме короновський під час зупинки транспортного засобу перебував на місці водія та не заперечував, що він керував автомобілем. Також ОСОБА_1 повідомляв працівників поліції про те, що саме він відвозив своїх співробітників додому та повертався назад.

Такі відомості відеозапису, а також те, що захисник в своїй апеляційній скарзі не заперечував, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 є водієм, а тому саме він є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, з відомостей протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме за те, що відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог п.8 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогльного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до інструкції.

Оцінюючи цей пункт Інструкції суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що направлення на огляд водія на стан сп`яніння працівник поліції зобов`язаний скласти обов`язково. Тобто під час проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, а також і у разі його відмови від проходження огляду, що і було зроблено працівником поліції у цій справі.

Проте, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому такий огляд не був проведений.

Натомість, працівник поліції, дотримуючись вимог вищезазначеної Інструкції склав направлення на огляд.

Належить врахувати, що ані ця Інструкція, ані КУпАП не містять процесуального обов`язку працівників поліції ознайомлювати осіб, стосовно яких проводиться огляд на стан сп`яніння, зі змістом направлення на огляд, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, аналізуючи цю норму закону, поза розумним сумнівом вбачається, що відповідальність передбачена не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також і за відмову водія пройти огляд на стан відповідного сп`яніння.

З відомостей відеозапису також вбачається, що працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 встановив у останнього, як у водія, ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки. Працівник поліції надав ОСОБА_1 запакований мундштук для особистої перевірки його герметичної упаковки. ОСОБА_1 впевнився в цьому, та після цього працівник поліції розпечатав цей мундштук та встановив у прилад Драгер та зробив контрольний забір повітря, результат негативний 0 проміле. Після цього працівник поліції роз`яснив порядок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестера Драгер ОСОБА_1 , який пояснив, що все зрозуміло. Поліцейський надав цей прилад ОСОБА_1 для проходження останнім огляду. Після цього, ОСОБА_1 , будучі вже обізнаним щодо порядку проходження огляду намагався робити вигляд нібито він проходить огляд, однак видихаємого повітря було недостатньо для проведення аналізу відповідним пристроєм, про що було зазначено на алкотестері. Працівник поліції повідомляв ОСОБА_1 , що він повинен сильніше та довше видихати повітря у мундштук, який зафіксований на алкотестері Драгер для коректної роботи цього приладу. Проте на неодноразові зауваження працівників поліції, ОСОБА_1 робив вигляд, що намагається пройти огляд, але своїми активними діями вказував на протилежне. Такі дії ОСОБА_1 були розцінені працівником поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Також вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував щодо складення стосовно нього протоколу саме за відмову проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 , його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також відсторонили ОСОБА_1 від керування автомобілем.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції вбачається, що 01.12.2023 року екіпаж 0010 за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 200 зупинили автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водій відмовився від огляду. Було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водія відсторонено від керування транспортним засобом. Автомобіль залився на місці зупинки.

Судом апеляційної інстанції викликався у якості свідка працівник поліції, який складав протокол, а також рапорт.

27.11.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання працівника поліції ОСОБА_3 , який просив розглянути апеляційну скаргу без його участі та надав свої письмові пояснення.

Відповідно до відомостей цих пояснень вбачається, що 01.1202023 року близько 02:24, екіпаж 0010 за адресою: м. Харків, вул. Луї Пастера, 200, було виявлено цивільний транспортний засіб «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався у комендантську годину запровадженц у м. Харкові з 23:00 до 05:00, ними було прийнято рішення перевірити автомобіль та водія. Водієм виявився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При спілкуванні ОСОБА_1 поводився дуже підозріло та у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 було багаторазово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, але він відмовився. Через 30 хвилин працівником поліції було почато складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вся подія фіксувалась на службові нагрудні бодікамери.

Належить врахувати, що матеріали справи, в тому числі і рапорт працівника поліції, сформовані в УПП в Харківській області та направлені до суду для розгляду протоколу. Отже враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції, відомості, які зафіксовані у рапорті працівника поліції, поза розумним сумнівом, узгоджуються з відомостями, які зафіксовані на бодікамери працівників поліції під час спілкування з ОСОБА_1 , а тому заслуговують на увагу та спростовують такі твердження апелянта.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис відеореєстратора, який був встановлений на службовому автомобілі працівників поліції (арк.3).

З відомостей цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 рухався по автодорозі у дворі багатоповерхових будінків під час дії комендантської години та був зупинений працівниками поліції.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тобто працівники поліції здійснили відеозапис руху та зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 на відеореєстратор та цей відеозапис, враховуючи положення ст. 251 КУпАП, може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосувати такі превентивні заходи, в тому числі, зупинити транспортний засіб.

З відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції пояснили ОСОБА_1 , що вони не знали хто саме рухається в автомобілі під час дії комендантської години, а тому повинні були перевірити це та зупинили автомобіль.

Враховуючи, що в Україні діє військовий стан, а ОСОБА_1 керував автомобілем під час дії комендантської години, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції законно зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 .

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 після складення протоколу про адміністративне правопорушення просив пройти огляд на стан сп`яніння, однак працівник поліції відмовив йому, оскільки процедура огляду була завершена та складений відповідний протокол. Після цього ОСОБА_1 намагався вирішити питання з працівниками поліції щодо відключення їх бодікамер та не складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, на що працівники поліції категорично відмовились.

Такі дії ОСОБА_1 вочевидь свідчать про те, що він усвідомлював незаконність своїх дій та намагався таким чином уникнути відповідальності.

Крім того, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 3), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія саме внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що свідчить про те, що він їх знає.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що, поза розумним сумнівом, свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що 01 грудня 2023 року, ОСОБА_1 близько 02 год. 24 хв. в м. Харкові керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння. Пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням газоаналізатору Драгер та в медичному закладі відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Належить врахувати, що порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння саме водіїв транспортних засобів передбачений лише ст. 266 КУпАП. Твердження апелянта про те, що працівники поліції повинні були провести огляд ОСОБА_1 , як військовослужбовця, на стан алкогольного сп`яніння за правилами ст. 266-1 КУпАП, є помилковими, оскільки ця стаття передбачає порядок проведення огляду резервістів, військовозобов`язаних та військовослужбовців на стан сп`яніння під час проведення зборів, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військової частини.

Тобто порядок проведення огляду, який передбачений цією статтею, не передбачає проведення огляду на стан сп`яніння саме водіїв транспортних засобів, що роза розумним сумнівом свідчить про необґрунтованість таких тверджень апелянта.

Крім того, належить врахувати, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто огляд працівниками поліції не був проведений, а тому у працівників поліції не було процесуальних підстав надавати ОСОБА_1 копію акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що вочевидь спростовує такі твердження захисника.

Крім того, з відомостей відеозапису вбачається, що працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про те, яким саме технічним приладом газоаналізатором буде здійснюватися його огляд на стан алкогольного сп`яніння та разом з цим повідомив, що всі документи на цей прилад у них є в наявності та він може з ними ознайомитись. Проте ОСОБА_1 не виявив бажання ознайомитись з цими документами, а лише вимагав надати йому докази його керування автомобілем.

Такі відомості відеозапису об`єктивно спростовують твердження захисника про те, що працівники поліції не надали ОСОБА_1 технічну документацію на газоаналізатор Драгер.

Крім того, в направленні на огляд водія на стан сп`яніння (арк. 5) дійсно працівником поліції в графі «дата народження» зазначено «16.06.2015», що не відповідає дійсності, оскільки дата народження ОСОБА_1 «04.03.1995».

Однак, належить врахувати, що в протоколі про адміністративне правопорушення, який є предметом розгляду у цій справі, дата народження ОСОБА_1 зазначена вірно, а саме «04.03.1995», а тому, враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції підчас складення протоколу, такі твердження апелянта є необґрунтовані та не спростовують винуватості ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.5 ПДР України.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Носенка А.Ю. залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков