Справа № 638/3779/24
Провадження № 3/638/2207/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі: судді Невеніцина Є.В., за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративний матеріал, який надійшов від Департамента патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить військову службу на посаді стрільця у військовій частині НОМЕР_1 у званні рядового, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Вказана справа надійшла до суду 28.02.2024.

Судові засідання, що призначалися на 29.03.2024, 23.04.2024 відкладалися, зокрема за заявою захисника ОСОБА_2 адвоката Огієнка О.П., відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває на лікуванні з діагнозом: мінно-вибухова травма (11.04.2024) ВОСП правої стопи з дефектом м`яких тканин та вогнепальним переломом 1 плеснової кістки зі зміщенням уламків, що підтверджено відповідною випискою із медичної картки хворого № 0579124 від 15.04.2024.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 457156 від 17 лютого 2024 року, ОСОБА_2 17 лютого 2024 року о 00 год. 03 хв. керував автомобілем «Peugeot 508», державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Римарській, 11 у м. Харкові в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком № 467 КНП ХОР «ОКНЛ» від 17 лютого 2024 року, чим порушено вимоги п. 2.9а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Огієнко О.П. подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КПК України, яке підтримав в судовому засіданні та просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що після зупинки транспортного засобу працівники поліції, не роз`яснивши ОСОБА_2 його прав, запропонували відразу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я без огляду на місці зупинки транспортного засобу, зазначивши, що так буде надійніше. До того ж, у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Drager, результат склав 0,19 проміле, проте йому все одно сказали здати біологічний матеріал для аналізу. Після чого він повторно пройшов огляд за допомогою газоаналізатора Drager, результат склав 0,18 проміле, але приблизно через пів години лікар-нарколог надав поліцейським висновок, відповідно до якого ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином був порушений порядок проведення огляду, докази винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_2 подані письмові пояснення, в яких він просить закрити провадження із вищенаведених підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши захисника ОСОБА_2 адвоката Огієнка О.П., суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог статті 245 вказаного кодексу, завданням адміністративного судочинства є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За результатами розгляду справи встановлено наступне.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що на ньому відсутній момент зупинки транспортного засобу, також не зафіксовано спілкування до поїздки в заклад охорони здоров`я.

При цьому, відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). За змістом підпунктів 1, 2 п. 1 розділу VII Інструкції № 1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відео реєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді. Зазначене вбачається із положень п. 2. розділу І Інструкції № 1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Аналіз цієї норми дає підстави стверджувати, що за допомогою відеореєстратора повинна фіксуватись вся процедура виявлення та фіксації адміністративного правопорушення.

За версією сторони захисту, ОСОБА_2 інспектором поліції не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, замість чого було одразу повідомлено про необхідність їхати до лікаря-нарколога. Матеріалами справи та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського така версія подій не спростовується, в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спецтехзасобів вказано, що такий огляд не проводився, доказів про те, що водію пропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, суду не надано.

За приписами ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Суд не може самостійно збирати докази у справі, в іншому випадку буде порушено принцип безсторонності, а суд перебере на себе функцію обвинувачення, що є неприпустимим.

При цьому слід зазначити, що порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.

Відповідно до п. 7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Аналогічне положення закріплено і в п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, а саме: водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Згідно із вимогами ч. 5, 6 ст. 266 КУпАП, направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У зв`язку з недоведеністю пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відмови водія від такого огляду або незгоди з його результатом та враховуючи вищевказані положення законодавства, суд визнає огляд ОСОБА_2 на стан алкогольного сп`яніння недійсним.

Крім того, відповідно до абз. 4 п. 2 розділу 2 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі під час складання протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права й обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

В свою чергу, як вбачається з відеозапису, працівниками поліції не було роз`яснено права ОСОБА_2 , окрім права надавати пояснення.

Також, ч. 7 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Натомість, ОСОБА_2 двічі пройшов огляд у лікаря-нарколога за допомогою газоаналізатора з результатами 0,19 та 0,18 проміле, що є допустимою нормою алкоголю у видихаємо повітрі.

Вказані обставини та виявлені порушення ставлять під сумнів законність складання на ОСОБА_2 протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і, відповідно, наявність складу інкримінованого правопорушення.

При цьому, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За приписами ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи дане рішення, суд керується п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23 рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України - презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально - правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації No R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановленому законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд дійшов висновку, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 130, 247, 251-252, 279, 283-285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Є.В. Невеніцин