Справа № 302/1731/24
Провадження № 3/302/763/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024року с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ № 023850 від 26.11.2024), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Грабів Рожнятівського району Івано-Франківської області, не одруженого, утриманців немає, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 , за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 023850 від 26.11.2024, складеного інспектором прикордонної служби 2 відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 вбачається, що 26.11.2024, близько 05-30 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» та з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з АДРЕСА_2 ) в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Торнунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_3 , який спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судове засіданні ОСОБА_3 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час проведення судового засідання у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку sms-повідомлення 29.11.2024 (а.с.15), проте про причини неявки суду не повідомлено, будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заяв про розгляд справи без його участі, на адресу суду не подано.

У зв`язку з чим,враховуючи скорочені строки розгляду справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_3 на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП не відноситься до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Захисник ОСОБА_3 - адвокат Воробець Р.М. в судове засідання не з`явився, однак останнім подано до суду клопотання про закриття провадження у справі № 302/1731/24 про притягнення ОСОБА_3 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу вказаного адміністративного правопорушення. В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначає, що підставою для складання протоколу є пояснення інспектора прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 . В ході проведення перевірочних заходів особи пояснили, що прямують до м.Ужгород, з метою відвідування батька ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Однак в ході підтвердження почали помітно нервувати та надавати неправдиві відомості. Вказували, що прямували до сервісного центру міста Ужгород, проте підтвердити даний факт не змогли. За результатом опитування встановлено, що особи мали намір перетнути державний кордон в країни ЄС у зв`язку з пошуком роботи та кращих умов життя.

У клопотання захисник вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягає скасуванню, а справа закриттю з посиланням на ті підстави, що ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнає та вказує, що 26.11.2024 року близько 03-40 год. він разом з товаришем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на автомобілі останнього марки «Дачія Логан» їхали в м.Ужгород. а саме до сервісного центру, щоб разом з ОСОБА_4 здати іспит на право керування транспортним засобом. При цьому, ОСОБА_4 мав при собі талон №73 ТСЦ МВС №2141 м.Ужгород, який було формовано 20.11.2024 року, а він (ОСОБА_6) не зміг отримати талон та йому обіцяли надати талон в Ужгородському ТСЦ. На блок-посту с.Торунь їх було зупинено працівниками ДПС України для перевірки документів, та в ході перевірки, вони пояснили причину перебування в Закарпатській області, при цьому ОСОБА_4 показав талон до ТСЦ №2141 для здачі іспитів. Також їх попросили показати телефони, у них переписки, а також додатки «Телеграм», «Нова пошта», що вони і зробили без заперечень. Приблизно через годину - півтори очікувань невідомі особи у військовій формі наказали сісти до їх автомобіля та привезли їх до прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Тячівського району. Там його завели до приміщення та забрали документи, після чого вивели на подвір`я і там змусили зробити фото на фоні осіб у військовій формі які мали при собі зброю. Далі відносно нього (ОСОБА_6) було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, який він відмовився підписати, вказував, що спроби незаконного перетину державного кордону України він не вчиняв. Далі його посадили в автомобіль та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де видали повістку та відпустили. Однак, наступного дня 27.11.2024 року, він звернувся до ВП №2 Хустського РУП із заявою на неправомірні дії працівників прикордонної служби щодо його затримання, та заяву його було прийнято, що підтверджується талоном-повідомленням № 5039 від 27.11.2024 та відповідь на вказане звернення до теперішнього часу не отримано.

Сторона захисту вказує, що ОСОБА_3 не мав будь-якої мети перетину державного кордону України з Румунією. У нього не було речей, документів, які б вказували на намір незаконного перетину кордону. При цьому блок-пост "Торунь" (територія Міжгірської селищної громади Закарпатської області), що територіально розміщений на межі Закарпатської та Івано-Франківської областей, знаходиться на відстані 113 км. від населеного пункту Яблунівка, Тячівського району, який в свою чергу уже знаходиться в 5 кілометровій прикордонній смузі від лінії державного кордону з Румунією. Тобто, жодного умислу на незаконний перетин державного кордону у ОСОБА_3 не було. Та матеріали справи спростовують обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП. Та сторона захисту вважає, що відсутній склад даного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 , що безпосередньо не доведено посадовими особами Державної прикордонної служби, а склали протокол про адміністративне правопорушення у надуманий спосіб та на підставі припущень. Також у поданому до суду клопотанні захисник просить розглянути справу без його участі та без участі ОСОБА_3 .

Повно та всебічного дослідивши матеріали справи № 302/1731/24, вивчивши подане стороною захисту клопотання, позицію захисника Воробець Р.М., суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Постановою КМУ № 1194 від 03.08.1998 року із змінами і доповненнями передбачено, що Хустський район Закарпатської області є контрольованим прикордонним районом.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини другої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з вищенаведених порушень.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 023850 від 26.11.2024, складеного інспектором прикордонної служби 2 відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 вбачається, що 26.11.2024, близько 05-30 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» та з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. НОМЕР_3 ) в межах контрольованого прикордонного району на околиці населеного пункту Торнунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_3 , який спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, чим порушив вимоги ст.ст.9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП

Суд вважає вищезазначений протокол неналежним доказом, оскільки, в порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому діяння, безпосередньо не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Також, із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_3 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону, групою осіб.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 було затримано в межах контрольованого району на ок. н.п. Торунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), який разом з громадянами України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб.

При цьому суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_3 вчинив спробу його перетину та з використанням яких саме засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України на околиці села Торунь, яке знаходиться на відстані близько 100 км від кордону України з Румунією і на території Міжгірської селищної громади Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.

Довідка про результати затримання, за відсутності інших доказів, також не є належним доказом вчинення ОСОБА_3 інкримінованих йому дій, оскільки як вбачається з її змісту, обставини, зазначені у довідці, були встановлені в ході опитувань ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , тоді як до матеріалів справи не долучено письмових пояснень вказаних осіб, які б підтверджували зазначені в ній обставини, довідка підписана лише службовими особами прикордонного загону, зокрема офіцером ОСОБА_8 (а.с.7).

З огляду на вищевказане, суд не приймає як доказ на підтвердження наявності в діях ОСОБА_3 складу інкримінованого адміністративного правопорушення довідку про результати затримання від 26.11.2024 року.

Водночас, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб у групі із якими, згідно протоколу притягуваний вчинив спробу незаконного перетину кордону, у справі відсутні, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на перетин кордону, що ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

До того ж, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за ч.2 ст.204-1 КУпАП, ОСОБА_3 відмовився від надання пояснень та підпису протоколу у присутності двох свідків.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-які посилання або інші відомості які б вказували на те, що ОСОБА_3 намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_3 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Водночас, суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій були б зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, подальший маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_3 до інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання ОСОБА_3 (а.с.4); протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 26.11.2024 року (а.с.5); довідка про результати затримання 3-х громадян України на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.7), світлокопії паспорту на ім`я ОСОБА_3 (а.с.9).

З наданих суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано жодного належного доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_3 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності адміністративного правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_3 у його вчиненні, суду не надано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_3 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 п.1 ч.1 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.204-1 ч.2, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду Ю.В. СИДОРЕНКО

Закарпатської області