Номер провадження: 33/813/2032/24
Номер справи місцевого суду: 493/603/24
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кравець Ю.І.,за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Балтського районного суду Одеської області від 15 липня 2024 року,-

установив

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець АДРЕСА_1 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді майстра обслуги, протягом року до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Обставини справи

Відповідно до оскарженої постанови суду, 12.04.2024 року о 01:22 год. в м. Балта Подільського району Одеської області по вул. Любомирській водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «DACIA LODGY» д.н.з. НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, незв`язна мова. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився під відеозапис.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а саме застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, визнає в повному обсязі, проте зазначає, що проходить військову службу і виконує бойові завдання з використанням транспортних засобів та військової техніки.

Позиції учасників апеляційного розгляду

На адресу апеляційного суду неодноразово надходили клопотання, в якому ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності та допустити до участі у справі фахівця у галузі права, який за закономмає право на надання правової допомоги - ОСОБА_2 уякості захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , і забезпечити ОСОБА_2 участь у судовихзасіданнях по справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду ізвикористанням власних технічних засобів.Клопотання сформовані у системі «Електронний суд».

В обґрунтування клопотань зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у лавах Збройних Сил України, а тому не має можливості прийняти участь в судовому засіданні особисто. До вказаного клопотання на підтвердження наявності повноважень у ОСОБА_2 , долучено копію диплома про отримання останнім вищої освіти спеціаліст за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації юрист, свідоцтво платника єдиного податку та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, під час судового засідання апеляційного суду від 21.10.2024 року ОСОБА_2 було відмовлено у допуску до справи у якості захисника і роз`яснено, що ОСОБА_3 може скористатись своїм правом на професійну правничу допомогу, а також те що відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

З метою забезпечення права на захист ОСОБА_1 судове засідання було відкладено на 18.11.2024 року.

Однак, ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду призначене на вказану дату не з`явився, договір із захисником для представництва його інтересів у суді апеляційної інстанції не уклав, із заявами та клопотаннями на адресу апеляційного суду не звертався.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи викладене, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 . При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч.2 ст.268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з вимогами ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду..., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.2.9а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, порушення вказаного пункту Правил передбачає встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність за ч.1 ст.130 цього Кодексу.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП і на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

З метою забезпечення виконання завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачених положеннями ст.245 КУпАП, в частині повного і об`єктивного з`ясування обставин даної справи, а також з метою перевірки доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 апеляційним судом були повторно досліджені докази, які містяться в матеріалах справи.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 468542 від 12.04.2024 року, в якому ОСОБА_1 письмово зазначив, що 12.04.2024 року управляв автомобілем, вживав алкоголь, проходити огляд відмовляється.

З оглянутих відеофайлів з нагрудної бодікамери NC211933 від 12.04.2024 року, які містяться на оптичному носії інформації DVD-R диску, вбачається, що інспектором поліції у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, тому поліцейським було запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера «Драгер» або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 було повідомлено, що відносно нього будуть складенні адміністративні матеріали за ст. 130 ч. 1 КУпАП, з якими згодом було його ознайомлено, про що свідчать підписи останнього в протоколі.

Згідно довідки відділення поліції № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області та долученої до неї копії посвідчення водія вбачається, що за обліковими даними баз інформаційного порталу Національної поліції (ЦУНАМІ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав посвідчення водія категорії «В», термін дії з 14.09.2016 року до 14.09.2046 року.

Згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 зазначив про те, що вживав алкоголь та проходити огляд на стан сп`яніння відмовляється, чим фактично погодився з тим, що він вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП при обставинах, викладених у протоколі.

При цьому в протоколі зазначено, що ОСОБА_1 були роз`ясненні його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що в цілому вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи свою винуватість, зазначає, що він є діючим військовослужбовцем.

Апеляційний суд визнає докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 12 квітня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Вищевказані докази, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 виду та розміру адміністративного стягнення апеляційний суд виходить з наступного.

Так, в матеріалах справи на аркуші 16 міститься копія довідки №946 від 17.04.2024 року виданої ВЧ НОМЕР_2 про те, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ВЧ НОМЕР_2 з 15.03.2022 року по теперішній час.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист командира ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_6 , в якому він зазначає, що ОСОБА_1 має посвідчення водія та навички користування автотранспортними засобами. Його служба полягає в постійному використанні транспортних засобів, він безпосередньо виконує бойові завдання з використанням військової техніки. За таких обставин позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами позбавить його можливості здійснювати службові завдання та призведе до ускладнення діяльності військової частини (а.с. 18).

Оцінивши сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи та дослідивши документи щодо особи ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що при обранні виду і розміру адміністративного стягнення, суд першої інстанції не врахував обставин справи та даних про особу правопорушника, які могли суттєво вплинути на прийняття рішення в частині застосування виду адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог статей 23, 33 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень.

Однак на переконання апеляційного суду, покарання правопорушника не є самоціллю, а виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням в майбутньому.

У статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточий проти України від 15 травня 2008 року»). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ЄСПЛ у рішенні по справі «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

У справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), ЄСПЛ вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Враховуючи вище наведене та вирішуючи питання щодо справедливості та пропорційності застосування до ОСОБА_4 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в даній справі, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд враховує, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення, оскільки вказана норма закону передбачає одночасне накладення штрафу та позбавленням водія права керування транспортними засобами.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, який відповідно до долучених до справи документів є військовослужбовцем та перебуває на посаді стрілка-водія, слід вважати не в повній мірі відповідаючим інтересам держави, оскільки таке стягнення, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним та не відповідає принципу розумності, а його застосування не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи, яка на теперішній час перебуває на військовій службі та боронить державу. Також суд враховує відсутність шкідливих наслідків правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що вказані обставини, в своїй сукупності, дають суду підстави дійти висновку про те, що виконання ОСОБА_1 функцій водія на службі в ЗСУ, вочевидь буде більш раціональним та кориснішим для виконання завдань сил оборони.

В даному випадку, на думку апеляційного суду, накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу є достатнім для критичного усвідомлення останнім протиправності свого вчинку, а також в достатній мірі слугуватиме вихованню ОСОБА_1 та запобігатиме вчиненню ним нових, в тому числі аналогічних правопорушень у сфері дорожнього руху.

З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, а оскаржена постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування адміністративного стягнення.

Керуючись статями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя Одеського апеляційного суду,

постановив

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Балтського районного суду Одеської області від 15 липня 2024 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець