Справа № 141/174/24
Провадження № 33/801/467/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої: АДРЕСА_1 , працюючої головним бухгалтером ТОВ «Оратівлатінвест»,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Оратівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а саме, у веденні податкового обліку з порушенням встановленого порядку, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят гривень) 00 коп., а також стягнуто судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Оратівлатінвест» з питань оподаткування доходів, отриманих нерезидентом «Agroprosperis 2 Limited» встановлено ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме вимог п.103.2 п. 103.3 ст.103, пп.141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 на загальну суму 15835492 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 7483001 грн, за 2018 рік у сумі 4154114 грн, за 2019 рік у сумі 4198377 грн. Таким чином, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного бухгалтера ТОВ «Оратівлатінвест», своїми діями вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Не погодившись з висновками суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, захисник ОСОБА_1 адвокат Варцаба С. А. подав апеляційну скаргу, в якій, просить постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року скасувати, справу № 141/174/24 про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не досліджував жодних доказів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення. Скаржник вказує, що на час подання апеляційної скарги податковим органом не сформовано та не надіслано на адресу ТОВ «Оратівлатінвест» податкового повідомлення-рішення за результатом проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Оратівлатінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів. Крім того, апелянт вказує, що на момент розгляду справи тримісячний строк для накладення стягнення закінчився, оскільки порушення щодо ведення податкового обліку відбулись в період з 01.01.2017 року до 31.12.2019 року. Подача платником податків податкової звітності не свідчить про порушення ним встановленого законом порядку ведення податкового обліку, а є лише відображенням позиції платника податків щодо належності йому зазначеного права.

В судове засідання ОСОБА_1 та її захисник адвокат Варцаба С. А. не з`явилися. Від адвоката Варцаби С. А. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень ст. 268 КУпАП..

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна карга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Окрім того, згідно ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, в тому числі, перевіряє правильність складання протоколу інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, належно з`ясовує обставини справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Цих вимог закону при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя місцевого суду не дотримався, внаслідок чого суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

Так, об`єктивною стороною правопорушень, відповідальність за які настає за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, є відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, суд у постанові послався на протокол про адміністративне правопорушення №294/02-32-23-00 від 29.02.2024 та актом документальної позапланової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства, з питань оподаткування доходів отриманих нерезидентом «Agroprosperis 2 Limited» (Республіка Кіпр) із джерелом їх походження з України за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2019 від 29.02.2024 № 8544/02-32-23-00-09/ 35110779.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення №294/02-32-23-00 від 29.02.2024 встановлено, що головний бухгалтер ОСОБА_1 порушила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме вимог п.103.2 п. 103.3 ст.103, пп.141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок з доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 на загальну суму 15835492 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 7483001 грн, за 2018 рік у сумі 4154114 грн, за 2019 рік у сумі 4198377 грн.

Проте судом не враховано і не надано належної оцінки тій обставині, що, всупереч вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не вказана суть вчиненого правопорушення та конкретні дії останньої, як головного бухгалтера, які призвели до зазначених у цьому протоколі порушень.

Крім того, ані з протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ані з наявних матеріалів справи не убачається та не встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, які ж саме дії /бездіяльність вчинені останньою, у чому полягає її вина у вчиненні правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Особа, що складала протокол, обмежилась лише загальними фразами, не зазначивши обставини вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть самого правопорушення (дії або бездіяльність та в чому полягають) з посиланням на норму спеціального Закону.

Тож, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить викладення об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст.163-1 КУпАП, із викладом фактичних даних, на основі яких у визначеному законом порядку суд може встановити наявність чи відсутність у діях особи адміністративного правопорушення, його винуватість у вчиненні інкримінованого останньому правопорушення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому суд звертає увагу на те, що дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі складу адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів та дозволяє суду належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суддя не вправі у своїй постанові за підсумками розгляду справи вказувати на ті ознаки правопорушення, в скоєнні яких особа не обвинувачується в протоколі, тобто які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, адже у цьому випадку він виходить за межі своєї компетенції.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення містить лише посилання на акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки від від 29.02.2024 № 8544/02-32-23-00-09/ 35110779.

Будь-які інші докази, окрім акта перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення, до справи не додані.

Проте наданий суду акт від від 29.02.2024 № 8544/02-32-23-00-09/ 35110779 не є беззаперечним доказом наявності вини особи, яка притягається до відповідальності, оскільки у відповідності вимог ч. 1 ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Між тим, суд повинен безпосередньо встановити факт порушення податкового обліку для підтвердження чи спростування наявності в діях особи адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року у справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Відповідно до п. 54.3. ст. 54 ПК України у випадку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку.

Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом (п.54.5 ст.54 ПК України).

Пунктом 58.1. статті 58 ПК України визначено, що у випадку, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

При цьому статтями 55-56 ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження такого податкового повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п. 56.4 ст. 56 ПК України).

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Із аналізу вказаних норм слідує, що якщо за результатами податкової перевірки складено акт, який містить висновки про встановлення факту недотримання чинного законодавства при виплаті доходів із джерелом їх походження з України на користь нерезидента, контролюючим органом приймається повідомлення-рішення, у якому ним визначається сума грошового зобов`язання, яке платник податків має право оскаржити.

У справі, що переглядається, встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення було складено в той же день що і Акт документальної позапланової виїзної перевірки, а на час розгляду справи місцевим судом були відсутні відомості про винесення контролюючим органом повідомлення-рішення на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 29.02.2024 № 8544/02-32-23-00-09/ 35110779.

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначила, що платник податків не погоджується з висновками акту перевірки. Суму донарахування в законодавчо встановлені строки буде оскаржено в адміністративному і судовому порядку. Так само не було згодне керівництво з висновками перевірки і в Акті, та у порядку та строки встановлені пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України будуть подані до контролюючого органу, який проводить перевірку, заперечення до акту перевірки.

Отже, закономірно допускати, що в ході перевірки визначене у такому повідомленні-рішенні грошове зобов`язання може бути визнане неправильно нарахованим, а самостійно розрахований платником податків розмір податку на додану вартість, який підлягає відшкодуванню не є завищеним і сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду не є заниженою, а тому за результатами оскарження податкове повідомлення-рішення може бути скасоване.

Відтак, неприйняття податкового повідомлення-рішення із визначеною контролюючим органом суми бюджетного відшкодування, позбавляє платника податків права на оскарження такого рішення контролюючого органу, а за відсутності відомостей про узгоджену суму відшкодування немає підстав для притягнення платника податків за порушення порядку податкового обліку.

Відповідні ж твердження податкового органу відображають лише позицію однієї із сторін спору, і за наявності суперечливих даних та при відсутності інших доказів, вони не можуть бути підставою для беззаперечного висновку про наявність в діях посадової особи платника податку порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку.

Тому складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП, на підставі самого тільки акту документальної позапланової виїзної перевірки, слід визнати передчасним.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкової постанови за результатами розгляду справи.

Зі змісту статті 62 Конституції України вбачається, що ніхто не може бути підданий покаранню інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам Кобець проти України від 14.02.2008 року, Берктай проти Туреччини від 8 лютого 2001 року, Лавенте проти Латвії від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1КУпАП.

Відповідно до вимог чинного адміністративного законодавства, а саме статей 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Ураховуючи вищенаведене, на думку апеляційного суду, при прийнятті постанови суд першої інстанції не надав належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 283, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Варцаби Сергія Анатолійовича задовольнити.

Постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.163-1 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Ю. Б. Войтко