Справа № 297/864/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Борух Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду від 26 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Берегівського районного суду від 26 лютого 2024 року гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6 800 грн.

Відповідно до постанови, - 15 лютого 2024 року близько 15:40 годин на напрямку 187 прикордонного знаку на околиці с. Яноші (територія Берегівської ОТГ), на відстані близько 4000 метрів від лінії державного кордону, прикордонним нарядом був виявлений та затриманий ОСОБА_1 який намагався незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску, чим порушив статті 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, а саме здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Борух С. В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення є неповним, необ`єктивним, незаконним та винесеним з порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню. Апелянт вказує, що в м. Берегове ОСОБА_1 мав зустрітися з своїм другом, колегою ОСОБА_2 , з яким вони мали відпочити на дачі яка належить батькові ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , після чого 16.02.2024 вони мали повернутися до м. Києва. Крім того в матеріалах справи немає карти перетину кордону, тому що ОСОБА_1 затримали в населеному пункті а не при спробі перетину кордону. А це свідчить про те, що ОСОБА_1 не перетинав кордон, а перебував в смузі місцевості державного кордону. Підписуючи протокол та заяву ОСОБА_1 не розумів її змісту, оскільки як зміст вказаної заяви, так і всіх документів у справі, у тому числі протоколу затримання та протоколу про адміністративне правопорушення, не був доведений прикордонниками. ОСОБА_1 не вчиняв спроб незаконного перетину кордону, винним себе не визнавав і не визнає, умислу на перетин державного кордону не мав, прямував до м. Берегове. Розписки про розгляд протоколу у судовому засіданні не писав. Крім того, при затриманні ОСОБА_1 не були роз?яснені права, не повідомлено про мотиви затримання і не ознайомлено зі змістом протоколу затримання, а також не вручено та не ознайомлено з протоколом особистого огляду, який усупереч вимог ч. 2 ст. 264 КУпАП складено без участі понятих, свідків, а за участі двох працівників прикордонної служби, які є зацікавленими особами. Разом із тим, при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення було порушено право ОСОБА_1 на захист, не ознайомлено зі змістом протоколу та не вручено його примірник, не роз?яснено передбачених ст. 268 КУпАП прав та не забезпечено участі захисника, а сам протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження вини ОСОБА_1 , зокрема, пояснень свідків, фото-та/або відеоматеріалів, а наявний у матеріалах справи рапорт особи, яка склала протокол, є недопустимим доказом, так як є внутрішнім документом і не може слугувати доказом у справі, оскільки механізм складання рапорту не врегульований законодавством, складається у вільній формі й тому не відображає всіх необхідних відомостей для судового провадження і в ньому відсутні джерела отримання інформації, і при цьому, працівник прикордонної служби, будучи учасником справи як суб?єкт владних повноважень, є безпосередньо зацікавленим у її результатах.

У судове засідання в апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його адвокат не з`явилися. На електронну пошту апеляційного суду 20.11.2024 року адвокат Борух С. В. подав клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що проведення судового засідання у режимі відеоконференції чинним КУпАП не передбачено.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В рішенні першої дисциплінарної палати Вищої Ради правосуддя від 25.01.2019 року № 194/1дп/15-19 зазначено, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав,честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення недотримані.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЗУ «Про державний кордон України», пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов хибних висновків.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи доказів недостатньо для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Так, вважаючи винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП доведеною, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення від 15.02.2024 року, згідно якого правопорушення полягає у тому, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетинання кордону з України в Угорщину поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути достатнім доказом для висновку про винуватість особи, якщо обставини правопорушення не підтверджені іншими доказами.

Також апеляційний суд бере до уваги долучені докази до апеляційної скарги, а саме: маршрутний лист; довідку № 10 від 04.03.2024 року; посадочний документ Львів-Мукачево, посадочний документ Виноградів-Закарпатськ; рух рейсу 449 П Мукачеве-Берегове.

Отже, апеляційний суд вважає, що сам факт перебування ОСОБА_1 на відстані 4000 метрів від лінії державного кордону не вказує на його намір або спробу перетнути кордон.

За таких обставин справа не містить будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Борух Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Берегівського районного суду від 26 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Фазикош Г. В.