Справа № 450/4418/24 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 33/811/1669/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Геля С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Геля С.Б. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 13.09.2024 о 10 год. 20 хв. у с. Загір`я, на вул. Центральній, керував автомобілем марки «Toyota Avensis», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме тремтіння пальців рук та запах алкоголю з салону авто. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився, що зафіксовано на нагрудну бодікамеру 1117.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Гельо С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.

Зазначає, що копію постанови адвокат Гельо С.Б. отримав на офіційну електронну пошту лише 25.10.2024. Згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Пустомитівського районного суду надіслана для оприлюднення: 24.10.2024; зареєстрована: 25.10.2024; забезпечено надання загального доступу: 28.10.2024. Оскільки апеляційна скарга подається на 11-й день з часу винесення постанови, однак на 9-й день з часу отримання копії оскаржуваної постанови, строк на подання апеляційної скарги пропущено з поважних причин.

Апелянт зазначає, що дійсно, 13.09.2024, близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_1 рухався на автомобілі по автодорозі в с. Загіря і заздалегідь помітив блокпост з працівників поліції та ТЦК та СП в форменому одязі, які зупиняли усі автомобілі для проведення мобілізаційних заходів.

Станом на 13.09.2024 ОСОБА_1 не оновив військово-облікові дані, не мав підстав для відстрочки від мобілізації, тому вирішив уникнути перевірки працівниками ТЦК та СП, і не доїхавши до блокпоста зупинився, розвернувся і попрямував в зворотному напрямку.

Вказаний маневр помітили працівники поліції та разом з працівниками ТЦК та СП наздогнали ОСОБА_1 , після чого він зупинився на узбіччі автодороги. Одразу після цього до автомобіля підійшли працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 і вимагали вийти з автомобіля, однак ОСОБА_1 закрив усі двері автомобіля, і привідкривши вікно водійських дверей спілкувався з військовослужбовцями. ОСОБА_1 розумів, що вийшовши з автомобіля останнього примусово мобілізують. Працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 намагалися вручити повістку, однак ОСОБА_1 відмовився її отримувати. Після цього, до нього підійшли працівники поліції, які також намагалися вмовити його вийти з автомобіля, та після відмови погрожували притягненням до адміністративної відповідальності за надуманими підставами. Усі ці події не відображені на відеозаписах з боді камер працівників поліції, які долучені до протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності. До протоколу долучено два файли з відеозаписами загальною тривалістю 4 хв. 15 сек., які перериваються між собою на 20 хвилин.

Так, працівник поліції спочатку повідомили, що на ОСОБА_1 буде складено постанову за порушення правил дорожнього руху, а саме перетин суцільної смуги. Останній вступив з працівниками поліції в суперечку щодо наявності доказів відеофіксації вказаного адміністративного порушення, на що знову отримав відповідь про те, що ОСОБА_1 потрібно вийти з автомобіля, оскільки відеореєстратор є стаціонарний і знаходиться в службовому автомобілі.

Після цього, працівник поліції, не повідомивши про виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, одразу пропонує пройти ОСОБА_1 тест на алкогольне сп`яніння, для проведення якого знову ж таки необхідно обов`язково вийти з автомобіля. На вказану пропозицію ОСОБА_1 не відмовився пройти тест, а повідомив, що може пройти тест і в салоні автомобіля, (10 год. 47 хв. 27 сек. відеозапису), на що працівник поліції повідомив що не буде передавати прилад «Драгер» в салон автомобіля. Одразу після цього, працівник поліції запитав чи ОСОБА_1 проїде з ними в медичний заклад, на вказане запитання ОСОБА_1 не надав жодної відповіді, а надалі запитував про наявність відеодоказів вчинення адміністративного правопорушення. Не отримавши жодної відповіді, щодо відмови від проходження огляду в медичному закладі від ОСОБА_1 , працівник поліції самовільно зробив висновок про відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі.

Вказує, що з долученого відеозапису працівник поліції, перед пропозицією пройти огляд на стан сп`яніння не вказав ОСОБА_1 ознак стану алкогольного сп`яніння, спілкувався з останній через привідкрите вікно дверей водія, а тому і не міг виявити ознак алкогольного сп`яніння перелічених в протоколі.

Наголошує, що відеозапис є неналежним доказом, оскільки не є безперервним та постійно переривається.

ОСОБА_1 , захисник Гельо С.Б. в суді апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу, просили задоволити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , виступ захисника Геля С.Б., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ЕПР 1 № 128390 від 13 вересня 2024 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: тремтіння пальців рук, запах алкоголю, почервоніння очей.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що під час спілкування із ОСОБА_1 поліцейський запропонував пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу або проїхати в медичний заклад. ОСОБА_1 почав вимагати, щоб працівники поліції надав йому докази порушення ним ПДР, а саме перетину суцільної лінії, відмовлявся вийти з автомобіля. Працівник поліції роз`яснював порядок проходження огляду, та повідомив ОСОБА_1 , що якщо він і надалі не буде виконувати їх вказівок щодо проходження огляду, його поведінка буде розцінена, як відмова від огляду. Працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, проте останній продовжував вимагати надати докази вчинення ним адміністративного правопорушення, та відмовлявся вийти з автомобіля, тому поліцейський таку поведінку ОСОБА_1 розцінив, як відмову від огляду та склав протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відтак, така поведінка ОСОБА_1 унеможливлювала проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння незалежно від факту перебування особи у такому стані.

Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи апеляційної скарги, вказують на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а отже і на факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком судді суду першої інстанції про доведеність відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис не є безперервним, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є достатнім для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити захиснику Гельо С.Б. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.