Справа № 496/8144/23
Провадження № 3/496/936/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

02.11.2023 року інспектором взводу 2 роти 6 батальйону 1 полку УПП в Одеській області ДПП відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 552835 і ставиться йому в вину те, що він 02.11.2023 року о 20 год 45 хв. в Одеській області, Біляївському районі, 452 км автодороги М-05 «Київ-Одеса», керував автомобілем «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість, сповільненість реакції). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано на ПВР 471820, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 18.01.2024 року адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 були повернуті до УПП в Одеській області ДПП на доопрацювання з підстав того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, а саме із доданого до протоколу відеозапису місця події 02.11.2023 р. було встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньо не відмовлявся на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що об 11 год 15 хв. 10 сек. працівник поліції зазначає, що «зараз їдемо на освідування, якщо ви не передумали», на що ОСОБА_1 відповідає: «добре». Далі працівник поліції каже, що їдемо на освідування і після того як буде результат його повідомлять по телефону. Та надав ОСОБА_1 розписатися про отримання повідомлення (направлення). Після того як ОСОБА_1 розписався в направленні працівник поліції зазначив, «що чекаємо на вулиці і зараз хтось відвезе». На 11 год 16 хв. 52 сек. відеозапис закінчився. Тобто з дослідженого відеозапису не вбачалося відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння. Інших доказів для можливості встановлення факту відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, до суду не надано.

Крім того в протоколі в графі «місце проживання» зазначено - «П/У серії ОК 004208 від 19.05.2016р.», в графі «особу встановлено» - « АДРЕСА_1 ».

Оскільки відомості про місце проживання ОСОБА_1 , які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, перешкоджають здійснити належний виклик правопорушника, виникає необхідність встановити його дійсне місце проживання, інформацію про яке можливо було б отримати від органу місцевого самоврядування, який проводить реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

14.02.2024 року до Біляївського районного суду повторно надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, проте зазначені в постанові недоліки усунені не були.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату та час судового засідання за допомогою СМС-повідомлення.

З врахуванням того, що стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, надані докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, до нього висуваються певні вимоги, а обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає, та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.

Пунктом 8 вказаного Порядку передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Відповідно до п. 6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Зазначені вимоги нормативно-правових актів поліцейськими дотримані не були.

Так, співробітниками поліції долучений відеозапис від 02.11.2023 року, на якому зафіксовано неодноразову згоду водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. Зазначена згода на проходження огляду мала місце як на місці зупинки транспортного засобу, так і в службовому приміщенні поліції, як до так і після складання направлення на огляд водія транспортного засобу на стан наркотичного сп`яніння. При цьому, на відеозаписі відсутня фіксація відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Також поліцейськими не залучались два свідки, в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Біляївського районного суду від 18.01.2024 року адміністративний матеріал відносно ОСОБА_1 було повернуто на доопрацювання до відділення поліції Управління патрульної поліції в Одеській області через відсутність в матеріалах справи відеозапису з фіксацією скоєння правопорушення. На виконання вказаної постанови до матеріалів справи було долучено рапорт інспектора УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції Цуркана А. з зазначенням того, що спочатку водій ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, але через проміжок часу він відмовився, пояснивши, що поспішає по своїх справах. Після чого був складений протокол про адміністративне правопорушення, що зафіксовано на ПВР № 471810, 471516.

Суд критично відноситься до зазначеного рапорту та вважає його недопустими доказом, оскільки підтвердження факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння може бути підтверджено фіксацією на відеозаписі або показами двох свідків.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на виявлення стану сп`яніння, матеріали справи не містять.

Відповідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 Кримінального кодексу України від 26.02.2019 № 1-р/2019.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 3 ст. 130 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння або у неї були явні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно статті 251 КУпАП на співробітників поліції, як на осіб, що в силу статті 255 КУпАП, уповноважені на складання протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 130 КУпАП, покладено імперативний обов`язок щодо збирання доказів, які в силу системного аналізу вимог статей 251 та 256 КУпАП мають бути додані до протоколу та/або посилання на які повинні міститися в самому протоколі.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів його відмови від проходження огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутності складу адміністративного правопорушення.

Недоведеність того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, має наслідком відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 130 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 130, 247, 251, 266, 280, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2024 року