ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/539/24

Провадження № 33/4820/343/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретарів судового засідання Бачук К.О., Плюти В.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження захисника Ільченко Н.С., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , одружену,

визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави, судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

За постановою місцевого суду 18 березня 2024 року близько 00 год. 05 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинила відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , психологічне насильство в сім`ї, а саме: ображала її нецензурною лайкою та погрожувала, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої та її внуків.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Ільченко Н.С., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі. Вказує, що ОСОБА_1 , через необхідність повернення за місцем роботи та не можливістю залишити робоче місце, не змогла бути присутньою під час розгляду справи місцевим судом, про прийняте рішення дізналася лише 01.04.2024 на засіданні дисциплінарної комісії, оскаржувану постанову захисником було отримано 04.04.2024, на підставі поданої заяви від 02.04.2024, відтак просить пропущений строк поновити. Звертає увагу, що суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона належним чином повідомлена. Однак, протокол було складено 18.03.2024, а розгляд справи призначено на наступний день та розглянуто 19.03.2024, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була позбавлена достатнього часу для прибуття до суду та підготовки до участі в судовому засіданні, чим було порушено її право на захист. Переконує, що із змісту постанови є незрозумілим на підставі чого місцевий суд прийшов до висновку, що багатодітна мати, капітан поліції, працівник ГУНП в Одеській області визнана винною в адміністративному правопорушенні. Зазначає, що військовий стан в Україні, постійні повітряні тривоги та стресові ситуації, дають відбитки на психологічному та емоційному стані людини, особливо похилого віку, що й сталося з ОСОБА_2 , яка, під час повітряної тривоги, в регіоні перебування, через особисту паніку, вимагала у невістки негайного реагування, а саме необхідності перенесення, вже сплячих дітей, які хворіли, у холодний погріб. Погрожуючи викликами поліції, свекруха - ОСОБА_2 , намагалася змусити невістку - ОСОБА_1 , виконувати її вимоги. В подальшому ОСОБА_2 , мала намір відізвати скаргу, розуміючи, що ОСОБА_1 нічого поганого не робила, а це суттєво сімейний конфлікт. Саме це ОСОБА_2 намір підтвердити в судовому засіданні місцевого суду, але не знала про дату судового засідання. Незважаючи на вимогу ОСОБА_1 надати їй час, для виклику правової допомоги, а саме її адвоката, їй було відмовлено та не надано протокол, в якому вона відмовилася розписуватись. Також заперечує факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння, їй було відмовлено в наданні пояснень стосовно цього. Переконує, що ОСОБА_1 є добропорядною мешканкою міста Одеси, виховує трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких вимушена відправити до бабусі, в більш безпечне місце, через часті вибухи та обстріли, за місцем реєстрації, вона дуже дорожить своєю репутацією, а своїми діями хотіла захистити себе та свою родину. Вважає, що працівники поліції, безпідставно звинуватили ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не з`ясував всі обставини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, потерпілу ОСОБА_2 , яка не заперечила проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , копія постанови їй була направлена не за місцем реєстрації та постійного проживання, із змістом оскаржуваної постанови сторона захисту ознайомилася лише 04.04.2024, тобто по закінченні строку на апеляційне оскарження, тому уважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин і він підлягає поновленню.

Згідно з приписами ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Згідно з вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з диспозицією ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, що супроводжується складними колізіями, ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ чи погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю. Психологічне насильство також характеризується умисними діями однієї сторони, направленими на примушування іншої сторони виконувати певні правила, які суперечать інтересам потерпілої сторони.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Самі по собі нецензурні висловлювання чи словесні образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у потерпілої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАБ № 964037 від 18.03.2024 року, 18 березня 2024 року близько 00 год. 05 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинила відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , в присутності неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , психологічне насильство в сім`ї, а саме: ображала її нецензурною лайкою та погрожувала, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої та її внуків, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що в даній справі не можуть бути визнані допустимими доказами, на підтвердження вини ОСОБА_1 : протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 964037 від 18.03.2024 року (а.с. 1); рапорт старшого інспектора-чергового ВП № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області Панчука О.П. від 18.03.2024 року (а.с. 2), письмові поясненнями ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (а.с. 3, 4), форма оцінки ризиків вчинення домошнього насильства (а.с. 5-6), довідку КНП «Волочиська багагтопрофільна лікарня» (а.с. 7).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що 18.03.2024 вона приїхала в гості до свекрухи в с.Кривачинці Хмельницького району, оскільки у неї тимчасово проживали діти син 2010 року народження та донька 2016 року народження. Між нею та чоловіком відбулася сварка, у яку втрутилася її свекруха ОСОБА_2 , та між ними відбувся словесний конфлікт, у зв`язку з чим, остання, викликала поліцію. Переконує, що в стані алкогольного сп`яніння вона не перебувала, нецензурної лайки до ОСОБА_6 не висловлювала та не погрожувала їй. На даний час вони помирилися, вона з дітьми проживає у свекрухи.

У судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_2 заперечила зміст своїх письмових пояснень, що знаходяться в матеріалах справи, та пояснила, що дійсно у вказаний у протоколі день, між нею та ОСОБА_1 відбулася суперечка, і вона на емоціях викликала працівників поліції, однак стосунки у неї з невісткою нормальні. Звечора невістка посварилася з сином, а вона втрутилась у цю розмову, внаслідок чого виник словесний конфлікт. Стверджує, що ОСОБА_1 нецензурною лайкою стосовно неї не висловлювалась, фізичного насильства не застосовувала. Зазначила, що давно її пробачила, просила провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно її невістки ОСОБА_1 закрити, так як вони примирились, будь-яких претензій вона немає.

Надаючи оцінку вищевказаним поясненням осіб, як при складанні протоколу, так і в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що між сторонами виникла одномоментна конфліктна ситуація, яка не містить ознаки домашнього насильства.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Наявність в матеріалах справи письмових пояснень свідка ОСОБА_5 не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, оскільки враховуючи зміст та стилістику викладеного, а також те, що вони є тотожними з письмовими поясненнями матері, апеляційним судом ставиться під сумнів їх правдивість.

Разом з тим, об`єктивних доказів вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення матеріали справи не містять, зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається чи словесний конфлікт викликав будь-які наслідки, передбачені п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, побоювання постраждалої особи за свою безпеку чи безпеку неповнолітніх дітей, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З огляду на наведене, сам лише факт наявності між учасниками справи побутової конфліктної ситуації, з одноразовим характером, не може свідчити про вчинення психологічного насильства, в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти

України»), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку у цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й в статті 62 Конституції України. Окрім того, суд не має права самостійно збирати докази та фактично брати на себе функцію звинувачення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять достатньої кількості належних та допустимих доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та які б підпадали під ознаки домашнього насильства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, не повно та не всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд констатує недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення від 19.03.2024 та закриття провадження у справі.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику Ільченко Н.С. строк на апеляційне оскарження постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024.

Апеляційну скаргу захисника Ільченко Н.С., в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2024 стосовно ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Кулеша Л.М.