Виноградівський районний суд Закарпатської області ______________________________________________________________
Справа № 299/5579/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.09.2024 року м. Виноградів

Суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області Трагнюк В.Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднану справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, № НОМЕР_1 , виданий органом 2114 від 12.11.2021, проживаючого: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.185-10 КУпАП та ч.2 ст.204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

За змістом протоколу: 07.07.2024 року близько 01 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) на напрямку 81 прикордонного знаку (територія Пийтерфолвівської сільської громади Берегівського району Закарпатської області) в прикордонній смузі на відстані 3500 метрів від державного кордону було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з іншими громадянами України здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску.

При спробі затримання на неодноразову повторювану законну вимогу військовослужбовця ДПСУ зупинитися та надати документи, що посвідчують особу, громадянин України ОСОБА_1 відмовився надати для перевірки документи та вдався до втечі.

Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги статей 9. 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 cт. 204-1 КУпАП, вчинене групою осіб, та порушив вимоги cm.23 Закону України «Про дерлеавну прикордонну службу України» від 19.06.2003 року, відповідальність за яке передбачено ч. 2 cт. 185-10 КУпАП, вчинене групою осіб.

ОСОБА_1 у судовому засіданні обставини протоколів заперечив, вину не визнав, пояснив що він на траснопртному засобі, який в нього перебуває на праві постійного користування підвозив незнайомих в напрямку с. Пийтерфолво, де був зупинений працівниками прикордонної служби та у подальшому його затримали. Він працював у службі таксі та підвозив клієнтів, жодні протиправні дії він не вчиняв, відповідальність за які передбачені ст. 185-10, ст. 204-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності, приходжу до наступного висновку.

Підставою притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності є наявність в його діях складу правопорушення.

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Як вбачається з протоколу серії ЗхРУ № 285625, №285624 від 08.07.2024 року ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10 КУпАП та ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Частиною 2 статті 185-10 КУпАП передбачено відповідальність за злісну непокору законному, розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Об`єктивними ознаками складу зазначеного адміністративного правопорушення полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу, військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні або члена громадського формування: а охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України а так само іншого умисного невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Пункт 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 року, передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Згідно п.10 вказаного положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Разом з тим, протокол не містить відомостей та обставин вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КУпАП, як і даних про працівника Державної прикордонної служби України який виконував службові обов`язки, пов`язані з охороною державного кордону, законні вимоги якого (за змістом протоколу) ОСОБА_1 не виконав.

Також відсутні відомості, що громадянин ОСОБА_1 відмовився на законну вимогу прикордонного наряду «Прикордонний патруль» зупинитися чи надати документи, що посвідчують особу та документи, що надають дозвіл на перебування в прикордонній смузі передбачене частиною першою зазначеної статті, при цьому суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що був виявлений та затриманий в напрямку 81 прикордонного знаку на відстані 3500 метрів від державного кордону, у справі відсутній рапорт прикордонного наряду, пояснення ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять даних про вчинення ОСОБА_1 дій у вигляді злісної непокори, такі дії не були виражені в зухвалій формі, яка б свідчили про явну зневагу до прикордонного наряду та їм передувала відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень.

Так, згідно Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2011р. №10, Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України (254к/96-ВР) виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

За таких обставин, всі перераховані вище доводи, у своїй сукупності, дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому діянні за ч.2 ст.185-10 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.204-1 КУпАП перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб, тягне за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Виходячи з положень частини 2 статті 204-1 КУпАП вбачається, що об`єктивну сторону даного правопорушення складає саме перетинання або спроба перетинання державного кордону будь-яким способом поза пунктами пропуску, вчинене групою осіб.

Згідно онлайн-версії «Словника української мови» в 11 томах (доступного за посиланнямhttp://sum.in.ua/) «намір це задум, бажання зробити що-небудь», при цьому, згідно вказаного словника «спроба це намагання зробити щось при відсутності впевненості в досягненні успіху».

З наведеного можна зробити висновок, що «спроба» - це активні дії, спрямовані на досягнення певної мети.

Перетинання чи спробу перетинання державного кордону України, відповідно до наданих стороною обвинувачення матеріалів, ОСОБА_1 не здійснював.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сукупність зібраних у справі доказів не дозволяє констатувати вчинення особою адміністративного правопорушення, у справі не доведено ні події, а ні складу правопорушення про вчинення якого складено протокол та у вчиненні якого звинувачено ОСОБА_1 .

Оцінивши досліджені докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя не встановив існування події і складу адміністративнихо правопорушень, передбачених ч.2 ст.185-10, ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУПАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відтак, розпочате провадження в справі про адміністративні правопорушення за ознакамич.2 ст.185-10, ч. 2 ст.204-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю (недоведеністю) події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 251, 252, 247, 254-256, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 185-10, ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити у зв`язку із відсутністю (недоведеністю) події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя В. Р. Трагнюк