Справа № 199/3476/24
ПОСТАНОВА

іменем України

13.05.2024 місто Дніпро

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська Лисенко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 187 КУпАП,

за участю: ОСОБА_1

УСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного 30.04.2024, зазначено, що ОСОБА_1 29.04.2024 близько 23:06 години був відсутній за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив правила адміністративного нагляду повторно протягом року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, не визнав, зазначивши про те, що 29.04.2024 близько 23:06 години він був вдома, правила адміністративного нагляду не порушував, працівники поліції за місцем його мешкання у вказаний час не приходили.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, статтею 187 КУпАП передбачена адміністративна відповідальності за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд, санкція якої передбачає досить суворе стягнення у виді адміністративного арешту.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи з виду стягнення, яке можу бути накладено особі за ч. 2 ст. 187 КУпАП, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03), правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, справа про адміністративне правопорушення не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що 29.04.2024 близько 23:06 години ОСОБА_1 був відсутній за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя критично оцінює рапорт працівника поліції від 29.04.2024 та довідку, складену 30.04.2024 на підставі даного рапорту, оскільки зміст рапорту та довідки не містять відомостей про те, яким чином поліцейський встановив, що ОСОБА_1 був відсутній за місцем мешкання саме о 23:06 годині 29.04.2024, зважаючи на те, що ОСОБА_1 , будучи опитаним 30.04.2024 тим же поліцейським, заперечив свою провину і пояснив, що 29.04.2024 о 23:06 годині він був за місцем мешкання, дивився телевізор, що можуть підтвердити його батьки. Такі ж пояснення ОСОБА_1 дав і в суді.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , пояснив, що він є батьком ОСОБА_1 , який 29.04.2024 о 23:06 годині був вдома. Ніхто до їх місця мешкання у вказаний час не приходив, у двері не стукав, зважаючи на те, що у них є собака, яка реагує на будь-який гуркіт. Машин поліції поряд з будинком він не бачив, на номери телефонів їм ніхто не дзвонив з метою перевірки дотримання правил адміністративного нагляду, приймаючи до уваги те, що дільничному інспектору поліції відомі їх номери мобільних телефонів.

Також слід враховувати, що згідно вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, суть адміністративного правопорушення.

У той же час протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду справи, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та диспозиції ч. 2 ст. 187 КУпАП, оскільки в ньому не викладено, яким саме судовим рішенням ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за аналогічне правопорушення, що підтверджувало би наявність в його діях кваліфікуючої ознаки «повторність».

Копії судового рішення про накладення ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 або 2 ст. 187 КУпАП до справи не долучено.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Стаття 62 Конституції України визначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Приймаючи до уваги приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), слід виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суддя у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Карелін проти pосії» (рішення від 20.09.2016), де ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Таким чином, суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка визначає межі розгляду справи судом, оскільки є викладом обставин вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді, а не суддею; суддя не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суддя, діючи таким чином, буде порушувати вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вищевикладене свідчить про те, що Національною поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ЄСПЛ в рішеннях по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував на те, що, оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що справа не містить доказів наявності події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КУпАП, вина ОСОБА_1 не доведена належними та допустимими доказами, «поза розумним сумнівом», кваліфікуюча ознака ч. 2 ст. 187 КУпАП повторність вчинення правопорушення після накладення стягегння за аналогічне правопорушення протягом року інкримінована без будь-якого доказового обґрунтування, а тому протокол про адміністративне правопорушення фактично обґрунтовано на припущеннях, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 187 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя: В.О.Лисенко