Справа № 545/1252/24
Провадження № 3/545/525/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.05.2024 року суддя Полтавського районного суду Полтавської області Потетій А.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , інші відомості суду не відомо,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

16.03.2024 року о 12 год. 05 хв. а/д Бричківка Н12 1 км водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21074, д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя, порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер 0506 та проведення такого огляду у спеціальному медичному закладі відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав до суду заяву в якій вину не визнав оскільки не перебував в стані алкогольного сп`яніння та надав висновок щодо результатів медичного огляду від 16.03.2024 року за №109.

Представник ОСОБА_1 адвокат Болтік А.С. при розгляді матеріалу по суті прохав суд закрити провадження у справі посилаючись на наступне.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена, а справа відносно нього підлягає закриттю, з наступних підстав.

З урахуванням положень зазначеної статті та відповідно до загальних засад адміністративного права України об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона в своїй сукупності визначають склад адміністративного правопорушення.

Діяння повинно містити усі ознаки складу правопорушення, за відсутності хоча б однієї вважається відсутнім склад у цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, атак само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктом правопорушень, передбачених коментованою статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 коментованої статті, є керуванням транспортними засобами особами в стані сп`яніння, передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані сп`яніння, так само ухилення осіб, які керують транспортними засобами. від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Суб`єктом правопорушень, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів.

Закон виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності складу правопорушення, при цьому якщо відсутній хоча б один з елементів складу правопорушення відсутній склад правопорушення в цілому.

Обов`язок доведення наявності в діях правопорушника складу правопорушення, передбаченого певною статтею КУпАП покладається на осіб, які відповідно до КУпАП уповноважені складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та іншіобставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тобто, обов`язковою ознакою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є наявність всіх елементів складу відповідного адміністративного правопорушення.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Касаційний адміністративний суду в складі Верховного Суду в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Просив Суд звернути увагу на те, на відео з відеореєстратора зі службового авто, наявному в матеріалах справи зафіксоване пересування авто ВАЗ.

В той же час встановити дату та час події, що зафіксована на відео, номерний знак цього авто та особу, що перебувала за кермом з даного відео встановити не можливо.

Дане відео не є допустимим доказом керування ОСОБА_1 транспортним засобом за зазначених в протоколі обставин, адже не підтверджує ані виконання останнім функцій водія, ані його пересування на авто за зазначених в протоколі обставин.

Тобто, відповідно до матеріалів даної справи ОСОБА_1 неможливо ідентифікувати як водія. Відповідно, останній не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Саме по собі знаходження особи в нетверезому стані за кермом транспортного засобу, який знаходиться у нерухомому стані чи побіля нього, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, адже саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Відповідальності за порушення ПДР підлягає виключно водій транспортного засобу (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року по справі № 204/8036/16-а). А тому, обов`язковому з`ясуванню підлягає факт керування особою транспортним засобом, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/171).

Відтак, суд позбавлений можливості встановити факт перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в стані сп`яніння у конкретний період часу, а саме, чи вживав ОСОБА_1 алкогольні напої до можливого керування транспортним засобом чи після.

Таким чином, долучений до матеріалів справи відеозапис не може слугувати беззаперечним доказом керування ОСОБА_1 автомобілем у певний час тау певному місці.

16.03.2024 року одразу після оформлення поліцейськими матеріалу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 самостійно звернувся до КП "Полтавський обласний центр терапії залежностей ПОР" для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Згідно з висновком лікаря ОСОБА_1 не перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №654547 вказано, що пояснення ОСОБА_1 додаються на окремому аркуші. В матеріалах справи наявні пояснення водія, відібрані інспектором СРПП ВП 2 капітану поліції ОСОБА_2 .

На відео з нагрудного відеореєстратора не зафіксовано процесу відбирання пояснень поліцейським, відтак не можливо встановити в якій мірі вони відповідають дійсності.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турцїї).

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості згідно ст. 62 Конституції України, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважаю, що в моїх діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі зазначеного, просив суд закрити адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи приходжу до висновку, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №654547, поясненнями ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи та з яких вбачається, що останній зазначив, що 15.03.2024 року о 19-00 год. випив 200 гр. горілки, а 16.03.2024 року о 12-05 год. керував своїм автомобілем та їхав з м. Полтава до с. Бричківка, по дорозі був зупинений працівниками поліції, які запропонували пройти тест на визначення стану сп`яніння, проте він відмовився. Також відмовився проїхати до медичної установи, оскільки не заперечував факт вживання напередодні алкоголю, відеозаписом долученими до матеріалів справи з якого вбачається, що водій підтвердив факт керування автомобілем та вживання на передодні алкоголю.

Так зокрема, суд звертає увагу на ту обставину , що на відеозапису долученого до протоколу, чітко видно як після зупинки транспортного засобу ВАЗ-21074, д.н.з. НОМЕР_2 за кермом останнього сидить саме ОСОБА_1 , який не заперечує факту керування транспортним засобом при цьому на повідомлення поліцейських про те, що він був зупинений ними оскільки він рухався з не ввімкненим ближнім світлом, що є порушенням правил дорожнього руху, також погоджується та вказує , що дійсно вимкнув фари. В подальшому на запитання поліцейських чи він вживав якісь спиртні напої вказує , що так та це мало місце вчора. Після чого після роз`яснення поліцейськими вимог ст. 268 КУпАП щодо прав особи щодо якої розглядається справа, останній жодних клопотань не заявляв та після роз`яснення поліцейським порядку проходження медичного огляду на стан сп`яніння та настання адміністративної відповідальності за не проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду. Після чого на ОСОБА_1 складено протокол за відмову від проходження медичного огляду на стан сп`яніння а отже суд вважає неспроможним доказом надання ОСОБА_1 до суду акту медичного огляду від 16.03.2024 року де зазначено, що він не перебуває в стані алкогольного сп`яніння оскільки дана обставина жодними чином не спростовує встановлену судом обставину, а саме відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу під його керуванням яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 654547 від 16.03.2024 року .

Отже, на підставі викладеного, суд вважає доведеними факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, умови та характер вчинення адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення, ступінь його вини, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність під час вчинення даного адміністративного правопорушення, вважаю необхідним та достатнім для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень накласти на правопорушника адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі визначеному законом з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, що притягується до адміністративної відповідальності стягується судовий збір - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 130 ч. 1, 283-290 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн., на користь держави: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Копія платіжного документу подається до суду.

Відповідно до ст. 308 КУпАП У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський районний суд Полтавської області. За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого для її оскарження.

Суддя: А. Г. Потетій