Справа № 466/5750/23
Провадження № 3/466/10/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Луців-Шумська Н.Л., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, оператор ТОВ «ГЛАС ТРЬОШ КИЇВ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №262536 від 22.05.2023, ОСОБА_1 керував автомобілем марки Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров`я , чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Карпінська Олена Борисівна повідомила суд про те, що її підзахисний не здійснював керування транспортним засобом, жодного допустимого доказу, який би підтверджував факт керування транспортним засобом працівниками поліції та факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння до матеріалів справи не долучено. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 не визнає, оскільки не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та взагалі не здійснював рух автомобілем, а лише сидів в салоні, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся, оскільки йому цього не пропонували.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не доведена відомостями, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Згідно ч.1 ст.130 КУпАП, а саме, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 22.05.2023 року о 21.09 год. рухався автомобілем марки Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 358 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини роту, почервоніння лиця та поведінка, яка не відповідає обстановці. Від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що дані відображені в протоколі не відповідають обставинам, які зафіксовані на відео-записах.

Відео-запис, долучений до матеріалів справи, розпочинається 22.05.2023 року о 21.09год. однак запис починається біля автомобіля Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 , який припаркований біля узбіччя дороги за адресою м. Львів, вул. Томашівська, 1. На жодному записі не зафіксовано факту руху транспортного засобу, не зафіксовано факту жодного порушення ПДР, які дають згідно ст. 35 ЗУ «Про Національну Поліцію» право працівникам поліції зупиняти транспортний засіб. Таким чином до матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би вказував на факт руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 358.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного суду по справі № 462/2055/18 від 17.10.2018, для встановлення наявності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає доказуванню не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом та її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Такої позиції дотримується суд апеляційної інстанції і на даний час.

Вказане правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатися, тобто з моменту запуску його двигуна.

В матеріалах справи відсутній відеозапис, який підтверджує факт руху транспортного засобу Mitsubishi ASX, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім того, диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Однак, на цьому етапі водій ще не вважається винним. Далі законодавець надав право водію пройти ще один незалежний огляд.

А саме, згідно з ч.2 ст.266 КУпАП у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно п.п.8,12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735(надалі Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.8 р. ІІ Інструкції №1452/735 форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.

Отже, зазначені нормативні акти чітко передбачають, що у випадку відмови водія від огляду на місці зупинки чи незгоди водія із результатами огляду на місці зупинки, працівник поліції ще не має права скласти протокол за статтею 130 КУпАП. У такому випадку закон покладає обов`язок на працівника поліції запропонувати водієві пройти огляд в медичному закладі.

Крім цього, проходження огляду в медичному закладі пропонується не лише усно, а шляхом вручення водієві письмового направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я. У цьому письмовому направленні має бути вказано конкретний заклад охорони здоров`я, який входить до затвердженого переліку, дані про особу водія, якого направляють, точний час видачі направлення тощо.

І лише у разі, якщо водій отримав письмове направлення та відмовляється від проведення медичного огляду і в закладі охорони здоров`я, тільки тоді поліцейський має право скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП.

Якщо ж водієві не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, то підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні.

Зазначені вимоги нормативних актів працівниками поліції дотримані не були.

Крім того, при розгляді встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, на підтвердження факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Так, відповідно до п.2 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, включення відео реєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки».

Із оглянутого судом відеозапису вбачається, що такий, у порушення вимог Інструкції, не є безперервним. Так, із згаданого відеозапису не видається можливим встановити факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки відсутній чіткий запис розмови між працівниками патрульної поліції та ОСОБА_1 . Крім того, такий відеозапис уривчастий, не відтворює повністю обставини події, є не послідовним, не зрозумілим та не фіксує усі обставини події, зокрема відмову ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку. Тому не може бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що у матеріалах справи присутні обґрунтовані сумніви щодо встановлення факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу і такі сумніви відповідно до вимог ст.62 Конституції України слід тлумачити на користь ОСОБА_1 .

Отже, поліцейськими не були дотримані вимогист.266 КУпАП щодо порядку огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, а також вимоги зазначеної вище Інструкції.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав люди основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України: 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно приписів ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.

Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у численних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.

Так, у справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.

Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.

Суттєве посилення санкцій за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч. 2 ст.130 КУпАП, максимально наближає адміністративні стягнення до кримінальних покарань.

Так, у справі «Михайлова проти України» Європейський Суд зазначає, що з огляду на суворість покарання адміністративне провадження як те, що здійснювалося щодо заявниці у цій справі, має розглядатися як «кримінальне» для цілей Конвенції та протоколів до неї (див. рішення у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява № 61406/00, пункт 55, від 06 вересня 2005 року) і, отже, із залученням гарантій статті 6 Конвенції та, відповідно, гарантій ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції.

У цьому ж рішенні Європейський Суд стверджує про порушення п. 1 Конвенції через відсутність безсторонності, яка забезпечується, серед іншого, присутністю сторони обвинувачення, необхідною для усунення обґрунтованих сумнівів, які можуть виникнути щодо безсторонності суду.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08, пункти 51-84, від 20 вересня 2016 року, Суд встановив порушення принципу безсторонності в провадженні у справі про адміністративне правопорушення щодо заявника, під час якого прокурор був відсутнім.

Роль посадової особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обмежувалася переданням суду протоколу та підтверджуючих доказів. Після виконання цієї функції ця посадова особа не відігравала ролі у провадженні, так само як і прокуратура. Іншими словами, під час провадження у суді не було «сторони обвинувачення» або «прокурора». Це означало, що у судовому засіданні не було нікого, хто б міг заперечити заявниці (див. п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Михайлова проти України).

Згідно з п. 64 зазначеного рішення за таких обставин Суд вважає, що суд, який розглядав справу, не мав іншого вибору, окрім як взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи. Суд не переконаний у тому, що були наявні достатні гарантії, здатні усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

У зв`язку із наведеним, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає «обережності дій суду» при вирішені питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Суд не може змінювати суть «обвинувачення», викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином суд зобов`язаний приймати рішення на основі доказів, які зібрані працівниками поліції в ході розгляду адміністративних матеріалів, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини саме на працівників поліції покладється обов`язок по доказуванню в діях особи складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями, а саме не додано жодних доказів факту руху транспортного засобу, факту відмови пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, факту направлення особи для огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та відмови від такого огляду, фрагментарність долученого відеозапису, та враховуючи те, що на відео-доказах не видно ознак сп`яніння, які перелічені в протоколі про адміністративне правопорушення суд вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Виходячи з викладеного, з врахуванням положень п.1 ч.1 ст.247 КУпАП вважаю, що у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, провадження в даній справі слід закрити.

Керуючись ст.7, п. 1 ст. 247; ст. ст.251, 252, 254, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська