Справа № 458/916/23 Головуючий у 1 інстанції: Ференц Р.І.
Провадження № 33/811/409/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю адвоката Миньо М.М., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Миньо М.М. на постанову Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року,

встановив:

постановою Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні 24.09.2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №548693 від 24.09.2023 року та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до постанови, що 24.09.2023 року о 21.20 год в с. Верхнє Висоцьке по вул. Івана Франка, 58 Самбірський район Львівська область водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер» держаний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах спиртного з порожнини рота, хитка хода, не чітка мова. Від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відео, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.130 КУпАП.

На зазначену постанову адвокат Миньо М.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт свої апеляційні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не було належним чином досліджено наявні у матеріалах справи докази, надано таким неправильну та необґрунтовану оцінку.

Стверджує, що у протоколі вказано «24 вересня 2024 року», що є неіснуючою датою, відтак зазначена подія можливого адміністративного правопорушення відсутня; зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння не співпадають із ознаками такого стану, які вказано у Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735.

Вважає, що матеріалами справи не встановлено, що працівниками патрульної поліції було виявлено ознаки саме стану сп`яніння, а не будь-які інші ознаки, а акт огляду і направлення на огляд водія не досліджені судом першої інстанції на предмет їх належності та допустимості з урахуванням відсутності виявлених ознак, відповідно до п.3 розділу II згаданої Інструкції. Стверджує, що мало місце порушення права на захист.

Підсумовує, що працівником поліції було порушено процедуру оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, а відомості, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідають дійсності.

Звертає увагу на те, що до матеріалів справи долучено фотокопію постанови серії БАБ №195032, яка не є належним доказом, оскільки датою її складання є 24 вересня 2024 року, датою можливого вчинення іншого порушення зазначено 24 вересня 2024 року.

Стверджує, що суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_1 , у яких він вказав про те, що не спілкувався з працівниками поліції як водій, а як пішохід, його транспортний засіб працівники поліції не зупиняли. Оскільки він не був водієм, то у нього не виникало обов`язку проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. А з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити.

Заслухавши доводи адвоката Миньо В.В., та особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 на підтримку апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із положеннями ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст. ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, такі вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, за диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, для встановлення наявності в діяннях особи складу зазначеного адміністративного правопорушення підлягає доказуванню не лише факт перебування особи в стані сп`яніння, а й факт керування особою транспортним засобом, та її відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. Вказане правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатися, тобто з моменту запуску його двигуна.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є особа, яка керує транспортним засобом.

Суддя місцевого суду в оскаржуваній постанові покликався на те, що матеріалами справи встановлено, що працівник поліції після зупинки транспортного засобу, маючи підозру того, що водій перебуває у стані сп`яніння, висунув вимогу пройти у медичний огляд у встановленому порядку.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відомості на підтвердження факту перебування транспортного засобу автомобіля «Мерседес Бенц Спрінтер» держаний номер НОМЕР_1 у русі під керуванням ОСОБА_1 .

Як пояснив апеляційному суду ОСОБА_1 автомобілем він не керував, водієм не був, відповідно обов`язку проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння у нього не виникало.

Згадане підтверджується оглянутим апеляційним судом відеозаписом, з якого не видається можливим встановити, що ОСОБА_1 зупинений працівниками патрульної поліції як особа, що керує автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер» держаний номер НОМЕР_1 . Так із оглянутого відеозапису вбачається, що автомобіль марки «Мерседес Бенц Спрінтер» держаний номер НОМЕР_1 . стоїть у нерухомому стані обабіч головної дороги, двигун не працює, проблискові маячки не світяться.

Отже, оскільки факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 категорично заперечує й нічим іншим, цей факт не підтверджується, то у апеляційного суду виник обґрунтований сумнів про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суддя місцевого суду покликався у постанові на постанову БАБ №195032 від 24 вересня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , за керування транспортним засобом не маючи при собі посвідчення на право керування відповідним транспортним засобом, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Разом з тим у матеріалах справи така постанова відсутня. А наявна у матеріалах постанова серії БАБ №195032 від 24 вересня 2023 року, не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки у ній двічі зазначено неіснуючу дату а саме 24 вересня 2024 року.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Разом з тим, і у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№548693 також зазначено, що подія мала місце 24 вересня 2024 року,тобто час вчинення адміністративного правопорушення, що ставиться у вину ОСОБА_1 , календарна дата, яка ще не наступила.

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№548693 ознаками алкогольного сп`яніння зазначено «різкий запах спиртного, хитка хода, не чітка мова».

Відповідно до п.3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

З наведеного вбачається відсутність у ОСОБА_1 таких ознак алкогольного сп`яніння як порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, а отже висновок працівників патрульної поліції про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доводиться.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність в діях інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав люди основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України: 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства». Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, присутні обґрунтовані сумніви щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такі сумніви відповідно до вимог ст.62 Конституції України слід тлумачити на його користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задоволити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Миньо Миколи Миколайовича задоволити.

Постанову Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Оксана МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ