ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7715/23 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 33/818/472/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Козачек В.В. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 січня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.

Постановою встановлено, що 17 листопада 2023 року о 23 год. 45 хв. ОСОБА_2 в м. Харкові по вул. Костичева, 27-А, керував транспортним засобом «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота; почервоніння очей, обличчя; нечітка мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «ДРАГЕР», та в закладі охорони здоров`я КНП ХОРОНД ОСОБА_2 відмовився у встановленому законом порядку під відеофіксацію, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 18 листопада 2023 року о 01 год. 13 хв. в м. Харкові по пров. Зерновому, 5-А, керував транспортним засобом «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота; почервоніння очей; поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД ОСОБА_2 відмовився у встановленому законом порядку під відеофіксацію, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати судову постанову, посилаючись на те, що працівники поліції порушили порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений ст. 266 КУпАП. Вважав, що працівники поліції переслідували його та упереджено ставились до нього під час складення протоколів. Вказував, що в його діях відсутнє порушення п. 2.5 ПДР України.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явився. 12.02.2024 року об 13:10 год. ОСОБА_2 був особисто повідомлений, шляхом передачі телефонограми, про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, а саме 18.03.2024 року. Телефонограма передавалась на номер телефону, який ОСОБА_2 зазначив в своїй апеляційній скарзі, а саме: 066-829-05-44. На цей же номер телефону ОСОБА_2 була направлена СМС-повідомлення про дату, час та місце розгляду його апеляційної скарги, а саме 18.03.2024 року. Відповідно до відомостей довідки про доставку СМС вбачається, що 12.02.2024 року об 15:34 год. ОСОБА_2 отримав СМС-повідомлення про місце, дату та час проведення розгляду його апеляційної скарги.

Проте, в судове засідання, призначене на 18.03.2024 року ОСОБА_2 не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 19.04.2024 року, про що ОСОБА_2 повідомлявся належним чином.

Зокрема, на поштову адресу ОСОБА_2 , яку він зазначав в своїй апеляційній скарзі, а саме АДРЕСА_1 , було направлено судову повістку, однак повістка була повернута, у зв`язку із «неправильно зазначена (відсутня) адреса». Належить врахувати те, що саме ця поштова адреса була зафіксована працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення, а також особисто ОСОБА_2 зазначив цю адресу в своїй апеляційній скарзі.

Направити телефонне повідомлення ОСОБА_2 не виявилося можливим, оскільки номер телефону, який був ним зазначений в апеляційній скарзі, не обслуговується.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції, призначене на 19.04.2024 року ОСОБА_2 не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Розгляд апеляційної скарги було відкладено на 17.05.2024 року, про що ОСОБА_2 повідомлявся належним чином.

Зокрема ОСОБА_2 направлялась судова повістка на адресу, яка ним особисто була зазначена в його апеляційній скарзі, а також в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: АДРЕСА_1 однак, згідно поштового повідомлення вбачається, що судова повістка була не вручена під час доставки, що свідчить про небажання ОСОБА_3 отримувати судові повістки. Також направити телефонограму ОСОБА_2 не виявилося можливим, оскільки номер телефону, який був ним зазначений в апеляційній скарзі, не обслуговується.

Крім того, на офіційному сайті Харківського апеляційного суду було розміщено оголошення про виклик в судове засідання ОСОБА_2 на 17.05.2024 року.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_2 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи ОСОБА_2 будь-яким чином не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268. 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості проведення апеляційного розгляду без участі ОСОБА_2 , виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги, оскільки останній, поза розумним сумнівом, був обізнаним про розгляд його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак в судові засідання в суд апеляційної інстанції не з`являвся, причин неявки суду не повідомляв та будь-яким чином не цікавився про стан розгляду його апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_2 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколах про адміністративні правопорушення; направленні на огляд водія, а також на відеозаписі з бодікамери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 455273 від 18.11.2023 року (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нечітка мова) та на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я.

Поряд з цим, відповідно но відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 189194 від 18.11.2023 року (арк. 17) вбачається, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає дійсності, на місці зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я.

В матеріалах справи міститься відеозапис подій, які відбувались 18.11.2023 року за участю ОСОБА_2 .

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 зміст протоколу серія ААД № 455273.

З відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 189194 ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою державою особою і дії посадових осіб що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_2 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколів, не звертався із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не звертався із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколів про адміністративні правопорушення.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_2 щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 9) вбачається, що 17.11.2023 року об 23.50 год. було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_2 через порушення комендантської години. Водій поводив себе агресивно. Під час спілкування у ОСОБА_2 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння очей, почервоніння обличчя. ОСОБА_2 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер, або проїхати до медичної установи, на що водій відмовився. На водія ОСОБА_2 було складено постанову за порушення п.п. 2.1б ПДР за ч.1 ст. 126 КУпАП та протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП п.п 2.5 ПДР. Водія було відсторонено від керування та попереджено про повторну відповідальність, розписку подавати не схотів.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 22) вбачається, що 18.11.2023 року було зупинено автомобіль під керування ОСОБА_2 , під час спілкування з яким було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер або в закладі охорони здоров`я, на що водій ОСОБА_2 відмовився. Водія було попереджено що в разі відмови на нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП але ОСОБА_2 продовжував відмовлятись, було складено протокол, транспортний засіб залишився на місці зупинки без порушень ПДР.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколів стосовно ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапортах відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, з відеозапису, який міститься в матеріалах справи, щодо події, яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 455273 (арк. 6) вбачається, що ОСОБА_2 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування з працівниками поліції не заперечував свого керування та повідомляв, що їде до свого знайомого. Працівники поліції встановили ознаки алкогольного сп`яніння. Попередили про здійснення відеофіксації та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці йог зупинки або в закладі охорони здоров`я. Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 що у разі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння буде складено протокол, що останньому було зрозуміло. ОСОБА_2 повідомляв працівникам поліції, що принципово не буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки, а також відмовився від проведення огляду у медичному закладі. Працівники поліції роз`яснили, що під час дії комендантської години свідки не залучаються, а ведеться відеозапис події. Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від підписання протоколу та отримання його копії. Працівники поліції повідомили ОСОБА_2 , що йому тимчасово заборонено керувати автомобілем.

Крім того, з відеозапису, щодо події, яка зафіксована в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 189194 (арк. 19) вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_2 . Під час спілкування з працівниками поліції останній повідомив, що він був попереджений про заборону керувати автомобілем, але захотів перепаркувати свій автомобіль. Працівники поліції встановили наявність ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на місці його зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_2 відмовився. Роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду, що було ОСОБА_2 зрозуміло. Також працівники поліції роз`яснили, що під час дії комендантської години свідки не залучаються, а ведеться відеофіксацівя події. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_2 його права, передбачені ст. 63 Конституції України,а також ст. 268 КУпАП.

Поряд з цим, відповідно до довідки старшого інспектора ВАП УПП в Харківській області ДПП (арк. 6), ОСОБА_2 отримав водійське посвідчення 12.03.2023 року.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_2 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Крім того, належить врахувати той факт, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 повністю визнав свою вину та підтвердив обставини викладені в протоколах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_4 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 січня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков