ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6316/24
провадження № 3/753/2685/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Шаповалова К.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з Управління поліції в метрополітені ГУ НП в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), -

В С Т А Н О В И В:

до Дарницького районного суду міста Києва надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 185 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали передано судді Шаповаловій К.В.

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 373190 від 28 березня 2024 року, 28 березня 2024 року о 11:17 год., ОСОБА_1 , перебуваючи у вестибюлі ст. м. «Харківська» Київського метрополітену, вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції, а саме відмовився пред`явити працівнику поліції для встановлення його особи згідно статті 32 ЗУ «Про національну поліцію» та своїми діями порушив вимоги постанови КМУ № 1456 від 29 грудня 2021 року п. 7 та ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» частину 7 статі 8 та на неодноразове прохання поліцейського пред`явити документ, що посвідчує його особу категорично відмовився, після чого поліцейським, згідно статті 44 ЗУ «Про національну поліцію» застосовано заходи фізичного впливу, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП.

У судовому засіданні 28 березня 2024 року ОСОБА_1 заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення, вказав, що працівники поліції без будь-якого пояснення вимагали у нього пред`явити документи, він зайшов у метро, заплатив за проїзд і йшов до відповідного вагону, коли його зупинили працівники поліції та почали вимагати документи. При цьому не пояснили чому вони їх вимагають та чому він має їх пред`являти, яке порушення він вчинив. Після того, як він повідомив, що викликає наряд поліції, його силоміць потягнули до службового приміщення, де надалі склали цей протокол. Вказав, що словесний конфлікт між ним та працівником поліції був, проте будь-якого правопорушення він не вчиняв.

У судовому засіданні 28 березня 2024 року було оголошено перерву до 2 квітня 2024 року та витребувано від працівників поліції відео з боді камери, на яку фіксувались відповідні події.

29 березня 2024 року до суду надійшов диск із записом події з боді камер працівників поліції, проте він був неналежної якості (відсутній звук).

У судовому зсіданні 2 квітня 2024 року ОСОБА_1 суду було надано запис подій 28 березня 2024 року, здійснений на його особистий мобільний телефон, який був досліджений судом у судовому засіданні, проте вказаний запис не відображав початку розмови між ОСОБА_1 та працівниками поліції та не надавав змогу в повному обсязі встановити обставини подій, а тому судом було оголошено перерву для отримання належної якості відеозапис саме з боді камер працівників поліції.

15 квітня 2024 року на запит суду працівниками поліції було надано належної якості запис з боді камери працівників поліції.

Вивчивши матеріали адміністративного протоколу, докази, долучені до них, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відеозапис с боді-камери працівників поліції, суд доходить такого висновку.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок та процедура оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України передбачено в «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 листопада 2015 року № 1376.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Частиною другою статті 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до статті 32 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи, або самовільно залишила місце для утримання військовополонених;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Як вбачається із відеозапису, який було надано на запит суду, працівники поліції зупинили ОСОБА_1 та просили пред`явити документи, що встановлюють його особу, на запитання ОСОБА_1 на яких підставах, працівник поліції повідомив про п. 3 статті 32 ЗУ «Про національну поліцію». ОСОБА_1 зазначав, що буде писати на них скаргу та почав знімати все на свій мобільний телефон. Після цього між ним та працівником поліції виник словесний конфлікт, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувався з тим, що має пред`явити документи, не вчинивши жодного порушення. Розмова відбувалась між ОСОБА_1 та працівником поліції на підвищених тонах. Надалі ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції про те, що буде викликали нарад поліції по спецлінії «102», після цього один із працівників поліції, сказавши «давай його сюди», схопив ОСОБА_1 з іншим працівником поліції за руки (застосували фізичну силу) та почали тягнути у бік. ОСОБА_1 опирався таким діям працівників поліції, проте останні штовхали його у певному напрямку (як пізніше вбачається з відео до кімнати поліції). ОСОБА_1 просив, щоб його не чіпали, проте працівники поліції силоміць затягнули його до кімнати, де пізніше склали на нього вказаний протокол.

Відповідно до частини другої статті 42 ЗУ «Про національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу:

1) фізичний вплив (сила);

2) застосування спеціальних засобів;

3) застосування вогнепальної зброї.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Згідно із статті 44 вказаного Закону поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Відповідно до статті 43 Закону поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

На дослідженому відео вбачається, що працівники поліції застосували до ОСОБА_1 фізичний вплив після його слів, що він викликає працівників поліції, тобто не було зафіксовано жодної протиправної дії з боку ОСОБА_1 (вчинення правопорушення), необхідність забезпечити свою безпеку чи безпеку інших осіб, які були у вестибюлі станції метро перед цим, щоб працівники поліції могли застосувати до нього фізичний вплив. Працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти до кімнати поліції, а лише на підвищених тонах вимагали пред`явити документи. Поведінка одного із працівників поліції не була спокійною та врівноваженою, а дещо агресивною.

Отже, на відео не зафіксовано чітко обставин (подій), які б можна було кваліфікувати за статтею 185 КУпАП, а саме вчинення ОСОБА_1 злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Зафіксоване на відео відмова ОСОБА_1 пред`являти свої документи та повідомлення ним про намір викликати наряд поліції по лінії «102», не може розцінюватись як доказ вчинення ОСОБА_1 саме злісної непокори законній вимозі, як і його дії, коли працівники поліції без будь-якого пояснення та попередження почали силоміць тягнути його за руки та заштовхувати у кімнату поліції.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 9.06.2011 року, та «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 року).

Отже, при оформленні матеріалів цієї справи працівниками поліції не було зібрано і в ході судового розгляду не встановлено достатніх доказів того, що ОСОБА_1 28 березня 2024 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, а саме злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд доходить висновку про відсутність належних доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю у відповідності до пункту 1 статті 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 221, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 185 КУпАП закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя К.В. Шаповалова