Справа № 154/4996/23 Провадження №33/802/214/24 Головуючий у 1 інстанції:Каліщук А. А.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 536,80 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24.11.2023 близько 18 години 20 хвилин перебуваючи в с. Хотячів, Володимирського району, Волинської області на вул. Незалежності не виконував законні розпорядження (вимогу) працівника поліції про припинення правопорушення, шарпав працівника поліції за формений одяг, поводив себе зухвало, нахабно, чим вчинив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі працівника поліції.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі, посилаючись на те, що матеріали справи не містять достатньої кількості доказів, які би вказували на доведеність факту вчинення ним злісної непокори.

На думку апелянта, достатніх доказів, які свідчать про наявність в його діях правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, не надано суду, а рапорт працівника поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення, не є достатнім та переконливим доказом винності особи без інших доказів.

Разом з тим, апелянт до апеляційної скарги додає клопотання громадської організації «Волонтерський центр серця патріотів», клопотання організації ветеранів, учасників та інвалідів АТО, клопотання громадської організації «Альтаїр 777», в яких викладені прохання про передачу матеріалів справи стосовно ОСОБА_1 на розгляд громадської організації чи звільнення його від адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 22 КпАП України або застосування покарання у вигляді громадських робіт. До вказаних клопотань додано інформацію, яка стверджує складні життєві обставини, які склалися у ОСОБА_1 , відомості про його стан здоров`я та характеристики.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку ОСОБА_1 , доходжу наступного висновку.

Відповідно до приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за ст. 185 КпАП України дотримано та вжито всіх заходів, передбачених КпАП України для з`ясування питання, зокрема, про наявність в діях останнього складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а тому вказаний вище висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст. 280 КУпАП.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Відповідно до визначення, яке міститься в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26 червня 1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 12 (v0012700-97) від 03.12.97) злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Таким чином, для притягнення особи до відповідальності за ст. 185 КпАП України необхідні дві складові: законне розпорядження або вимога працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків та злісна непокора порушника.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 759428, ОСОБА_1 24 листопада 2023 року близько 18:20 години, в селі Хотячів Володимирського району здійснив злісну непокору законному розпорядженню працівників поліції, що зафіксовано на боді камери поліцейських.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 вимог ст. 185 КУпАП підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 759428, протоколом про адміністративне затримання серії АЗ №019206, рапортами працівників поліції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

Протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , який з протоколом погодився та отримав його копію.

В свою чергу, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються даними відеозапису з нагрудної камери поліцейського.

Так, з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, після чого йому повідомили, що ним вчинено порушення правил ПДР, а надалі також виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, та попросили надати документи, зокрема, посвідчення водія. ОСОБА_1 поводився агресивно, нецензурно висловлювався, на неодноразові звернення до водія, останній відмовився надати документи, повідомляючи, що поки йому не покажуть докази порушення ним ПДР, документи не надасть.

З відеозапису чітко вбачається, що на неодноразові вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів, водій вимоги не виконує та їх ігнорує, перешкоджає встановленню обставин для документування правопорушення.

Крім того, працівник поліції роз`яснює, що в разі ненадання документів, що посвідчують особу, такі дії будуть розцінюватися як невиконання вимог працівника поліції та його буде затримано.

В подальшому ОСОБА_1 було затримано, про що складено протокол серії АЗ № 019206 від 24 листопада 2023 року, який долучено до матеріалів справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб.

З огляду на наведене, вимога працівників поліції була законною та ґрунтується на положеннях п. 3 ст. 23 та п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак ОСОБА_1 був зобов`язаний її виконати, однак останній знехтував цим, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Більш того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано, свідомо, умисно документи їм не надав, поводився агресивно вимагаючи надати докази вчинення ним правопорушення.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КпАП України, є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до незгоди апелянта з постановою суду першої інстанції та спрямовані на уникнення правопорушником покарання за скоєне ним правопорушення.

Що стосується долучених до апеляційної скарги документів, характеристик, довідок, дипломів, медичної документації, то вони хоча і мають місце, проте не спростовують сукупності доказів у даній справі, якими стверджується те, що ОСОБА_1 не виконував законнні вимоги працівника поліції про припинення правопорушення та вчинив злісну непокору працівнику поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Між тим, апеляційним судом не встановлено обставин, які б значно знижували суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та свідчили про малозначність такого порушення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення судді місцевого суду та відсутність підстав звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП чи закриття провадження у справі.

З врахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук