"16" вересня 2024 р. Справа № 363/4184/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю ОСОБА_2 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 110304 від 10.08.2024 року вбачається, що 10 серпня 2024 року о 17 год. 00 хв. у с. Пірнове Київської області на вул. Прирічна водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав законні вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122-2 КУпАП невиконання водіями вимог поліцейського про зупинку транспортного засобу.

У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, висловив заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення, просив провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. В обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 надав пояснення наступного змісту.

10.08.2024 року близько о 17 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить його синові, разом з дружиною і донькою рухався ґрунтовою дорогою від с. Пірнове Вишгородського району Київської області у напрямку місцевого пляжу річки Десна зі швидкістю 10-15 км/год. У цей момент на узбіччі ОСОБА_1 побачив чоловіка, який жестами рук показував ОСОБА_1 на необхідність обернутися. Після цього ОСОБА_1 у дзеркалі заднього виду помітив, що слідом за ним рухається поліцейський транспортний засіб з увімкненими проблисковими маячками синього і червоного кольорів. Через особливості узбіччя ґрунтової дороги (насадження) ОСОБА_1 не мав можливості одразу ж з`їхати на узбіччя і забезпечити безперешкодний проїзд поліцейського транспортного засобу. Проїхавши приблизно 50 метрів і виявивши можливість з`їзду з дороги в так званий «карман», на виконання вимог п. 3.2 ПДР України, ОСОБА_3 з`їхав з ґрунтової дороги, забезпечивши тим самим безперешкодний проїзд службового транспортного засобу працівників поліції.

У подальшому, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , автомобіль працівників поліції зупинився напроти транспортного засобу ОСОБА_1 . Працівники поліції вийшли з автомобіля, попросили у ОСОБА_1 документи. Пояснюючи причину для зупинки транспортного засобу працівники поліції зазначили ОСОБА_1 про те, що він не був пристебнутий ременями безпеки, що, на переконання ОСОБА_1 не відповідало дійсності, а також про те, що ОСОБА_1 не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу. Після огляду документів працівники поліції попросили ОСОБА_1 відкрити багажне відділення автомобіля, на що ОСОБА_1 відмовився, оскільки працівниками поліції не було названо законної причини для зупинки транспортного засобу. Після цього працівник поліції забрав документи ОСОБА_1 , пішов до службового автомобіля. У подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та вилучено водійське посвідчення.

Під час судового розгляду ОСОБА_1 зазначив, що працівниками поліції не подавалося вимоги про зупинку транспортного засобу у жодний спосіб, передбачений п. 8.9 ПДР України. Натомість автомобіль працівників поліції рухався позаду ОСОБА_1 з включеними проблисковими маячками синього та червоного кольорів, у зв`язку з чим при першій можливості ОСОБА_1 з`їхав на узбіччя для забезпечення безперешкодного проїзду службового транспортного засобу. Працівники поліції не подавали жодних звукових сигналів або вимоги про зупинку в будь-який інший спосіб, внаслідок чого у ОСОБА_1 були відсутні підстави вважати, що відбувається переслідування його транспортного засобу з наміром здійснення зупинки. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що є особою пенсійного віку, а на той момент в автомобілі знаходилася його дружина та донька, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , здійснюючи рух, не мав жодного наміру та умислу на невиконання вимог працівників поліції про зупинку автомобіля.

З урахуванням вищевикладеного, під час судового розгляду ОСОБА_1 заперечив наявність у його діях ознак невиконання вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, зазначивши, що при першій можливості з дотриманням вимог ПДР України зупинив транспортний засіб, не усвідомлюючи при цьому, що здійснюється переслідування саме його автомобіля.

У судове засідання викликався та з`явився свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в своїх показаннях зазначив, що 10.08.2024 року близько о 17 год. 00 хв. ОСОБА_4 навпроти базу відпочинку «Десна» косив траву. Під час косіння ОСОБА_4 побачив як їхав автомобіль Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , а за ним рухався службовий автомобіль працівників поліції з проблисковими маячками синього та червоного кольорів. В автомобілі Opel, на передніх дверях було відчинено вікно, у зв`язку з чим ОСОБА_4 жестами рук вказав водію на те, що за ним їдуть працівники поліції. У відповідь на це ОСОБА_4 побачив як водій автомобіля Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , махнув йому рукою, що ОСОБА_4 було розцінено як підтвердження усвідомлення водієм того факту, що за ним рухаються працівники поліції. Після цього автомобіль Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , а за ним автомобіль працівників поліції проїхали приблизно 50 метрів і зупинилися, а ОСОБА_4 продовжив косити траву. У подальшому до ОСОБА_4 підійшли працівники поліції, взяли письмові пояснення. У ході написання письмових пояснень ОСОБА_4 стало відомо, що водієм автомобіля Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 , який зупинив автомобіль за 50 метрів від місця, де ОСОБА_4 , косив траву. ОСОБА_4 також підтвердив, що позаду автомобіля ОСОБА_1 знаходився службовий автомобіль працівників поліції.

У судове засідання викликалися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення інспектор, старший лейтенант поліції ОСОБА_5 та інспектор ОСОБА_6 . Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце, у судове засідання працівники поліції не з`явилися. До судового засідання від працівників поліції надійшли письмові пояснення, в яких було зазначено, що 10.08.2024 року працівниками поліції здійснювалося патрулювання території. Під час виконання службових обов`язків у с. Пірнове Київської області на вул. Прирічна було зупинено на вимогу про зупинку водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вимога про зупинку транспортного засобу подавалася за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольорів, на які водій спочатку не реагував, однак через 50 - 100 метрів зупинився. Працівниками поліції було роз`яснено ОСОБА_1 про порушення ним положень ПДР України щодо здійснення зупинки транспортного засобу на вимогу працівників поліції, на що ОСОБА_1 висловив свої заперечення. У подальшому відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

У зв`язку зі службовою зайнятістю працівники поліції у своїх письмових поясненнях просили судовий розгляд проводити за їх відсутності.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідно до п. 8.9 ПДР України вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; в) гучномовного пристрою; г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу. Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

Правила зупинки транспортних засобів унормовано приписами Розділу 15 ПДР України.

У ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у невиконанні водієм транспортного засобу поданої відповідно до вимог п. 8.9 ПДР України вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу.

Суб`єктом правопорушення виступає водій транспортного засобу. Суб`єктивна сторона виражена наявністю умисну, тобто усвідомленням водієм транспортного засобу про подання працівником поліції вимоги про зупинку транспортного засобу, усвідомленим ігноруванням цієї вимоги, усвідомленням суспільної шкідливості своїх дій, а також бажанням їх вчинення або свідомим допусканням їх вчинення.

Таким чином, притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП може мати місце лише в тому випадку, коли на основі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів «поза розумним сумнівом» буде встановлено, що особа, здійснюючи керування транспортним засобом, усвідомлювала про подання працівником поліції вимоги про зупинку транспортного засобу, однак свідомо проігнорувала вказану вимогу, не зупинивши транспортний засіб.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів, а отже і тягар доказування, в межах справи про адміністративне правопорушення покладається на органи влади (посадових осіб), які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. В межах даної справи про адміністративне правопорушення такий тягар покладається на органи Національної поліції.

У той же час суд не може редагувати фабулу обвинувачення, змінювати зміст чи характер інкримінованих фактичних обставин вчиненого адміністративного правопорушення, збирати докази як на підтвердження, так і на спростування винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. В противному випадку це неодмінно призводить до перебирання судом на себе функцій обвинувачення, що є несумісним з правовою природою та призначенням суду в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, складаються з протоколу про адміністративне правопорушення, письмових пояснень свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , письмових пояснень працівника поліції та копії водійського посвідчення ОСОБА_1 .

Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 110304 від 10.08.2024 року містить відомості про обставини та факти вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. Разом з тим, у протоколі містяться заперечення ОСОБА_1 , в яких він зазначає, що, керуючи автомобілем Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , у дзеркалі заднього виду побачив проблискові маячки синього та червоного кольорів, після чого з дотриманням правил зупинки при першій можливості зупинив транспортний засіб.

В аспекті цього суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним документом, що використовується уповноваженим органом (посадовою особою) для підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Першочергово протокол є процесуальним документом фіксації факту вчинення правопорушення, який у сукупності з іншими доказами, які і мають вирішальне значення для вирішення обвинувачення по суті, повинен розкривати наявність у діях особи всіх ознак складу певного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд звертає увагу, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у своїх показаннях не зміг точно зазначити протягом якої відстані та протягом якого часу службовий автомобіль працівників поліції з увімкненими проблисковими маячками рухався за автомобілем Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , однак при цьому підтвердив, що автомобіль Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинився на узбіччі через 50 метрів як ОСОБА_4 побачив зазначені події та руками показав водію про те, що його переслідують працівники поліції.

Більше того, у письмових поясненнях працівників поліції також відсутні будь-які відомості щодо конкретних обставин подання вимоги про зупинку транспортного засобу та тривалості ігнорування водієм такої вимоги. Однак при цьому також міститься інформація про те, що ОСОБА_1 зупинив автомобіль Opel, державний номерний знак НОМЕР_1 , за 50 - 100 метрів.

Матеріали справи не містять будь-яких інших належних, допустимих, достовірних доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 чітко усвідомлював про подання працівниками поліції вимоги про зупинку транспортного засобу, про те, що ця вимога направлена йому, а також на те, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи наявність вимоги, проігнорував її та продовжив рух на транспортному засобі. Натомість сукупність наданих доказів, а також пояснення працівників поліції свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно зупинив транспортний засіб при першій можливості та в першому дозволеному місці з урахуванням зазначених ним особливостей ділянки дороги, а також обставин подання вимоги про зупинку автомобіля (лише за допомогою проблискових маячків).

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення є необґрунтованим, нелогічним, таким, що не підтверджується наданими суду доказами, та таким, що «поза розумним сумнівом» не спростовує існування будь-яких інших версій щодо вчинених ОСОБА_1 дій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 122-2, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас