Справа № 169/260/24 Провадження №33/802/360/24 Головуючий у 1 інстанції:Хвіц Г. Й.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Турійського районного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , одруженого, офіційно непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 березня 2024 року о 10 годині 25 хвилин всупереч підпункту "а" пункту 2.9 Правил дорожнього руху України керував по автомобільній дорозі Р-15 поблизу с. Соловичі Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області належним ОСОБА_2 автомобілем марки "Renault Kangoo", номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною та необґрунтованою. Насамперед, на переконання ОСОБА_1 , матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводили б його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпаП України. Вважає, що працівниками поліції безпідставно зупинено транспортний засіб під його керуванням. Крім того, при здійсненні документування правопорушення стосовно ОСОБА_1 працівниками поліції не було роз`яснено йому процесуальних прав та не забезпечено реального права на правову допомогу. Поміж тим, апелянт вказує, що його фактично не було відсторонено від керування і на підтвердження вказаної обставини у матеріалах справи відсутні відповідні документи.

Враховуючи наведене, на думку ОСОБА_1 , існують обґрунтовані сумніви у доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а оскільки усі сумніви мають трактуватися на користь особи, тому наявні підстави для закриття провадження у справі стосовно нього. Апелянт просить оскаржену постанову скасувати та у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, закрити провадження у справі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином та завчасно повідомлявся про час, дату та місце проведення апеляційного розгляду, що підтверджується телефонограмою від 01.05.2024, яка міститься у матеріалах справи.

Жодних клопотань про відкладення апеляційного розгляду від ОСОБА_1 не надходило, а тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП його неявка у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 456155 від 09 березня 2024 року з відміткою про визнання порушником своєї вини; результатами огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння технічним приладом «Drаger Алкотест» 6810 № ARCD - 0460 від 09 березня 2024 року (0,85 проміле) та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якими ОСОБА_1 був згідний, розпискою ОСОБА_1 від 09 березня 2024 року про зобов`язання не керувати будь-яким транспортним засобом до повного витвереження, письмовим поясненням ОСОБА_1 від 09 березня 2024 року, відеозаписом.

За змістом апеляційної скарги правопорушник оспорює правомірність зупинки його транспортного засобу, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Факт керування транспортним засобом та його зупинка стверджується відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспекторів поліції, якийє належним доказом вини ОСОБА_1 , та яким стверджуються детальні обставини вчинення даного правопорушення.

Як вбачається з відеозапису працівники поліції зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з вчиненням останнім порушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КпАП України, а саме керування транспортним засобом будучи не пристебнутим ременем безпеки. Надалі під час спілкування з ОСОБА_1 йому було роз`яснено причини зупинки та у зв`язку з виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції законно і обґрунтовано запропонували першому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, з чим ОСОБА_1 погодився.

Покликання апелянта про вигадану працівниками поліції причину зупинки його транспортного засобу є голослівні, оскільки в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №1620937 від 09.03.2024 , якою стверджується накладення стягнення на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Відомості, що дана постанова є не скасована, чи оскаржувалася відсутні.

Окрім того твердження про безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є цілком неспроможними, оскільки такий факт якщо і мав би місце, то жодним чином не спростовував би встановленого на підставі досліджених доказів факту його керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

З відеозапису також вбачається, що працівником поліції ОСОБА_1 повідомлено про складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення та останній з вказаним погодився, був згідний з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння, надав змістовні письмові пояснення.

Посилання апелянта щодо наявності порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та під час апеляційного розгляду.

Не знайшли свого підтвердження й доводи ОСОБА_1 , що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки в матеріалах справи наявна розписка останнього про зобов`язання не керувати будь-яким транспортним засобом до повного витвереження з власноручним його підписом. Також в розписці наявний запис особи, яка зобов`язалася доставити автомобіль Рено Кенго д.н.з. НОМЕР_1 до місця його стоянки.

Разом з тим, незгода ОСОБА_1 з оскарженим судовим рішенням, враховуючи не заперечення ним обставин справи при документуванні правопорушення та визнання вини у суді першої інстанції, щире розкаяння, на думку апеляційного суду, є лише способом захисту і намаганням уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку, не встановлено.

Таким чином підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 247, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Турійського районного суду Волинської області від 16 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В.В. Гапончук