1Справа № 335/3764/24 3/335/1282/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділу поліції №1 Запорізького районного управління юстиції ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, паспорт громадянки України № НОМЕР_1 виданий органом 4634 від 03.11.2022, рнокпп НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючої, тел. НОМЕР_3 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 907850 від 28.03.2024 зазначено, що гр. ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання своєї дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 22.03.2024 у вечірній час за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , впав з дивану та отримав тілесні ушкодження, ЗЧМТ. Забій головного мозку легкого ступеня. Епідуральна гематома правої тім`яної області. Перелом кісток склепіння черепа. Піданоневротична гематома тім`яної області, при цьому матір ОСОБА_1 звернулась до Запорізької клінічної дитячої лікарні лише 24.03.2024, чим порушила ч.1 ст. 184 СК України.

Справа призначалася до розгляду 15.04.2024 останній раз 25.04.2024.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, 29.03.2024 року від представника -адвоката Шумського І.В. надійшло клопотання про закриття провадження за відсутністю події складу адміністративного правопорушення. Відповідно до клопотання зазначили наступне: 22.03.2024 сталася ситуація, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 впав з дивану. ОСОБА_1 одразу зреагувала, після падіння сина вона щохвилини перевіряла чи все з ним добре, як він себе почуває. Звертають увагу суду, що жодних ознак будь-яких травм чи поганого самопочуття в дитини не було, він був активний, мав гарний апетит та нормальний сон.

Далі зазначили, що після падіння дитина, трішки поплакала та дуже швидко заспокоїлась. ОСОБА_1 нагодувала свого сина дитячою сумішшю, він нормально поїв та спокійно заснув, без жодних істерик. На той момент не було жодних очевидних ознак того, що в дитини є якась травма, жодних видимих симптомів не було. Навіть цього ж дня (22.03.2024), коли дитина прокинулась вона була активною, гралась та посміхалась. ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , разом із своєю матір`ю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , своїм чоловіком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Далі зазначили наступне: 22.03.2024 року коли дитина впала, мати ОСОБА_1 також перебувала вдома, вони разом, не один раз, оглянули дитину та не виявили жодних видимих тілесних ушкоджень (травм), дитина поводила себе як звичайно. На наступний день (23.03.2024) в поведінці дитини нічого не змінилося, все було як звичайно, активно грався, із задоволенням їв дитячу суміш, спав, посміхався.

Лише надвечір 24.03.2024 у дитини на голові з`явилася гуля (візуально її видно не було). Цю гулю було виявлено, коли дитину розчісували. ОСОБА_1 одразу зателефонувала своєму чоловікові - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розповіла йому про стан дитини та повідомила, що буде телефонувати їхньому педіатру.

Після розмови з чоловіком ОСОБА_1 одразу подзвонила до педіатра, пояснила всю ситуацію, після чого педіатр рекомендувала викликати швидку, однак оскільки це вже був пізній час, ОСОБА_1 вирішили не чекати та одразу їхати у лікарню. Орієнтовно через 20 хвилин ОСОБА_1 разом із сином була в Запорізькій обласній дитячій лікарні. Пройшовши медичні обстеження, ОСОБА_1 з дитиною поклали на денний стаціонар. До цього клопотання додане фото дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де він повзає по лікарняному ліжку, як завжди усміхнений та життєрадісний. Навіть перебуваючи в лікарні, з огляду на те, що з того моменту, як дитина впала, зовнішній стан дитини, її поведінка взагалі не свідчили про наявність якоїсь травми.

Додатково зазначають, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення від 25.03.2024 відібрані від чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з якими: «22.03.2024 у вечірній час мені зателефонувала моя жінка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила мені, що наш спільний син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходячись за місцем нашого мешкання, а саме: АДРЕСА_2 , впав з дивану з необережності та вдарився головою об підлогу, в області потилиці з правої сторони, однак жодних видимих тілесних ушкоджень, зі слів моєї жінки видно не було. 24.03.2024 у вечірній час мені знову зателефонувала жінка та повідомила, що вона виявила у сина на голові в області потилиці з правої сторони гематому. Після чого, ми за порадою педіатра, звернулись до Обласної дитячої лікарні, де поставили попередній діагноз - тріщина чи перелом кісток черепа, однак на момент пояснення, точного діагнозу нам не повідомили у лікарні. Більше мені додати нічого».

А також в матеріалах справи наявні письмові пояснення від 25.03.2024 відібрані від матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з якими: «Я мешкаю разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її чоловіком ОСОБА_6 , 1997 р.н. та онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 22.03.2024 приблизно о 12:00 годині я знаходилась вдома разом з дочкою та онуком. При цьому, онук спав на дивані у кімнаті. Близько 12:00 години, я почула, як заплакав онук. Зайшовши до кімнати, онук знаходився вже на підлозі. Після мені стало зрозуміло, що онук прокинувся і коли намагався злізти з дивану, впав та вдарився головою об підлогу. Ми оглянули з дочкою онука, та видимих тілесних ушкоджень не виявили. 24.03.2024 у вечірній час моя дочка помітила на голові онука, а саме з правої сторони потилиці гематому у вигляді м?якої шишки. Після чого моя дочка зателефонувала педіатру онука, який порадив звернутись за допомогою до лікарні. Цього ж вечора дочка зі своїм чоловіком звернулись з онуком до Запорізької обласної лікарні. Більше мені додати нічого».

В протоколі серії ВАВ № 907850 від 28.03.2024 року, зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також зазначено, що вона порушила ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

ОСОБА_1 весь свій час проводить з дитиною, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Коли вона виявила у дитини ознаки травми, вона одразу звернулась до медичної установи, отже в даному випадку навпаки підтверджується те, що ОСОБА_1 піклується про здоров`я своєї дитини.

В протоколі про адміністративне правопорушення не вказано, які саме діяння матері слугували для складання протоколу про неналежне виконання нею батьківських обов`язків. Крім того, з пояснень ОСОБА_1 та матеріалів видно, що матір сама звернулась до лікарні щойно виявила у дитини ознаки травми, що спростовує зазначені у протоколі твердження про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків.

Матеріали не містять доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Додатково зазначили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жодним чином не ухиляється та ніколи не ухилялась від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо своєї дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Далі в клопотанні зазначили, що ОСОБА_1 любить свого сина понад усе. З самого народження в дитини наявні певні проблеми зі здоров`ям. Весь цей час ОСОБА_1 регулярно займається здоров`ям свого сина, вони відвідують приватні медичні клініки, обстежуються, здають аналізи, з моменту народження дитини вони кілька разів вимушені були їздити на дуже дороге лікування до Польщі, щодо належного виконання батьківських обов`язків до цього клопотання додано медична документація дитини за 2022-2024 рік.

Додатково зазначили, що відповідно до медичної виписки (епікрізу) з медичної карти стаціонарного хворого 2624 дитину було виписано 08.04.2024, в якій серед іншого зазначено, що на момент виписки підапоневротична гематома повністю регресувала. Виписаний в задовільному стані для подальшого лікування та спостереження у сімейного лікаря, невролога.

В матеріалах справи наявний рапорт старшого інспектора чергового відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Ляшенко М.С. від 25.03.2024, згідно з яким правоохоронні органи були повідомлені про начебто неналежне виконання обов`язків по догляду за дитиною, ще 25.03.2024. У правоохоронців була наявна вся необхідна інформація про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її контакти та адреса місця мешкання. Однак, незважаючи на вимоги закону, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 907850 було складено 28.03.2024 року, тобто з порушенням строку передбаченого ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вищезазначеного захисник порушника вважав, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, не знайшла свого підтвердження, у зв`язку з цим і відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає в: ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. Суб`єктом правопорушень є батьки неповнолітнього або особи, що їх замінюють.

Тобто, в силу вимог цієї норми особу можуть притягнути до адміністративної відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: 1) є батьком або матір`ю дитини чи іншою особою, яка їх замінює; 2) ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; 3) не виконує вказаних обов`язків саме відносно неповнолітніх дітей.

Ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Викладена в протоколі суть адміністративного правопорушення не відповідає вимогам диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, а викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення адміністративного правопорушення не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Матеріалами справи, зокрема, рапорт старшого інспектора чергового відділу поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Ляшенко М.С. від 25.03.2024, свідчить, що правоохоронні органи були повідомлені про подію 25.03.2024. У правоохоронців була наявна вся необхідна інформація про особу, яка може бути причетною до правопорушення, її контакти та адресу місця проживання. Однак, незважаючи вимоги ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 907850 було складено 28.03.2024, тобто з порушенням встановленого строку.

Відповідно до п. 2 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Порушення, допущені під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.256 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП, яка передбачає відповідальність за «ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей».

Отже, з аналізу змісту ч. 1 ст. 184 КУпАП вбачається, що ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Зміст наведеної норми дозволяє констатувати, що в силу її вимог особа може бути притягнута до відповідальності за наявності в сукупності таких умов, коли вона: 1) є батьком або матір`ю дитини чи іншою особою, яка їх замінює (далі - батьки); 2) ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей; 3) ухиляється від виконання вказаних обов`язків саме відносно неповнолітніх дітей.

Аналіз приписів Закону України «Про освіту» та Закону України «Про охорону дитинства» дозволяє дійти висновку, що під невиконанням обов`язків по вихованню і навчанню дітей варто розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх. Ухилення батьків і осіб, що їх заміняють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності.

За змістом ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 під «не піклуванням про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя» слід вважати: - незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; - не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; - ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; - несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; - не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; - нестворення умов для здобуття нею освіти. При цьому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Кваліфікуючою ознакою правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП, є ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, тобто при складанні протоколу уповноважена особа повинна встановити, від виконання яких саме обов`язків по відношенню до дітей ухиляються батьки.

Як вже зазначалося, то об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків. Отже, диспозиція цієї статті є бланкетною (відсилочною), не конкретизованою, а такою, що скеровує до норм законодавства України, які регулюють обов`язки батьків по відношенню до дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Відповідно до п. 9 розділу II «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1376 від 06.11.2015, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол.

У протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не зазначено суть адміністративного правопорушення, конкретних обставин, які б вказували на невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини та не вказано, від яких саме передбачених законодавством обов`язків, з посиланням на норму закону, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини, ухиляється остання.

Виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо піклування про здоров`я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що також підтверджується наданими нею медичними документами. Вона при виявленні гематоми відразу самостійно звернулася до відповідного медичного закладу, де забезпечила проходження відповідного лікування свого сина.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, відповідно до позицій Верховного Суду, як протоколи так і рапорти працівників поліції не є самостійними беззаперечними доказами вини особи, оскільки працівники поліції є зацікавленими особами, що в свою чергу може ставити під сумнів дотримання ними вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин.

При цьому суд не може самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, не може перебирати на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що призведе до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно з ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з вказаною правовою позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає та не може бути перекладено на суд.

Враховуючи, що провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється посадовою особою в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у відповідному протоколі, а також виходячи з матеріалів наданих для розгляду, які були попередньо зібрані та належним чином процесуально закріплені уповноваженою на те посадовою особою, суд позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, що виникли у зв`язку з відсутністю відповідних матеріалів адміністративної справи, оскільки до повноважень суду не входить збирання доказів, їх вилучення або долучення іншим чином з інших матеріалів справ про адміністративні правопорушення, при цьому перекладання на себе повноважень посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, в противному випадку, призведе до порушення судом принципу рівності сторін процесу.

У справі «Карелін проти Росії» є недопустимим з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, уточнення у судовому засіданні фабули правопорушення, усунення розбіжностей та неточностей, що мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такі дії є порушенням ч. 1 ст. 6 «Про захист прав людини і основоположних свобод», тобто порушено принцип рівності сторін і змагальності судового процесу. За таких умов, особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Таким чином, проаналізувавши зміст доказів, наявних в матеріалах цієї справи, доходжу висновку, що вони не підтверджують наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 184 КУпАП.

За таких обставин провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 184, ст. ст. 221, 276-277, 280, 283-285, 287-289, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько