Провадження №33/824/2090/2024 Доповідач - Слива Ю.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Слива Ю.М., за участюособи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Кравцова С.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Кравцова С.І. , на постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до постанови, 16 грудня 2023 року о 04:28 годині по пр. Броварському, 53А у м. Києві, ОСОБА_1 керував автомобілем марки «VolkswagenSetta», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови, координації рухів), при цьому від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки, за допомогою алкотестеру «Драгер» та лікаря нарколога, відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, які кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

На вказану постанову суду, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Кравцов С.І. , подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з постановою, вважає її незаконною та необґрунтованою, через неналежну оцінку наявних у справі доказів. Зазначає, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак транспортним засобом не керував, а знаходився у автомобілі як пасажир, однак працівники поліції на це не зважали, а склали протокол та зазначили, що ОСОБА_1 відмовився від підпису. Захисник впевнений, що працівниками поліції було порушено процедуру складання протоколу, а суддею винесено формальне рішення, без з`ясування всіх обставин справи.Тому просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також, апелянт просить поновити строк на подачу апеляційної скарги, оскільки впевнений, що звертаючись вперше з апеляційною скаргою, строк він не пропустив, між тим суддею апеляційної інстанції через неправильне вирахування строку апеляційного оскарження, безпідставно було повернуто йому скаргу, у зв`язку з чим причину пропуску строку просить визнати поважною.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Кравцова С.І., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП апеляційнийсуд має право поновити строк для апеляційного оскарження постанови місцевого суду.

Враховуючи доводи апелянта, про причини пропуску строку на оскарження постанови, апеляційний суд визнає їх поважними, а тому клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 26.02.2024 року підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Відповідно до статті 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, щодо часу, місця, способу настання обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, та безпосередньо її ролі в їх настанні, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р., водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначена норма є бланкетною, а отже відсилає до нормативних актів, які визначають цей порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а також Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою КМ України від 17.12.2008 року №1103. Ними чітко визначено алгоритм дій водія, які він має вчиняти за пропозицією поліцейського в разі наявності в останнього підстав вважати, що такий водій перебуває у стані сп`яніння. Лише правильне й послідовне виконання цих дій виключає наявність у водія об`єктивної сторони правопорушення, що розглядається.

Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів обґрунтовано розцінив дії водія ОСОБА_1 , які полягали в завідомо невірному дмуханні у спеціальний технічний засіб, виставлення поліцейським вимог, не передбачених чинним законодавством тощо такими, що свідчать про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Статтями 251, 280 КУпАПвизначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів цієї справи, особа, що притягується до адміністративної відповідальності, будучи водієм, у вказаній дорожній обстановці, вимог наведених Правил не дотрималася, оскільки її вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 того ж Кодексу, належними та допустимими доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у максимальній відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, яке призвело до порушення ПДР України, зі змістом якого особа, що притягується до адміністративної відповідальності, погодилася;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- відеозаписами з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівника поліції, що здійснював оформлення вчиненого особою, що притягується до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КпАП, які кореспондуються з фактичними обставинами справи та вказують на факт порушення водієм указаних правил ПДР.

На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених закономджерел, у передбачений закономспосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Досліджені та перевірені судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Згідно абз. 1, 4 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, що відповідальність за ст. 130 КпАПнесуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюється шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись /згідно з Постановою Верховного Суду № 18 від 19.12.2008 року/.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'HalloranandFrancis v. TheUnitedKingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007 постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд критично оцінює доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника про те, що ОСОБА_1 після складання щодо нього першого протоколу про адміністративне правопорушення автомобілем не керував, а рух останнього стався через випадкове натискання на ручне гальмо пасажиром, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Нормою пункту 2.3 цих Правил на водія покладено ряд обов`язків для забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, бути уважним, що включає в себе не тільки належне спостереження за дорожньою обстановкою, справністю роботи вузлів і агрегатів транспортного засобу, але й суворе дотримання Правил дорожнього руху його пасажирами.

При цьому, суд враховує, що автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, тому поняття «керування» охоплює й випадки руху автомобіля з не запущеним двигуном.

Крім того, на ОСОБА_1 прямо вказали свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші, як на особу, яка керувала транспортним засобом й допустила зіткнення зі службовим автомобілем поліції, про що правильно зазначив місцевий суд у своїй постанові.

Щодо тверджень захисника в апеляційній скарзі стосовно неповноти судового розгляду в суді першої інстанції, яка, на його думку, виявилась у не дослідженні відеозапису з нагрудних камер поліцейських, то апеляційним судом у порядку частини сьомої статті 294 КУпАП безпосередньо досліджено цей доказ у судовому засіданні в частині, що має значення в цій справі, й за наслідками цього встановлено правильність фактичних обставин, викладених у постанові суду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд, у відповідності до положень ст. 251 та ст. 252 КУпАП, вважає, що у діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності, наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено. Терміни притягнення до адміністративної відповідальності не збігли.

Таким чином, постанова судді Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 26 лютого 2024 рокує законною і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Кравцову С.І. строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргузахисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - Кравцова С.І. залишити без задоволення.

Постанову судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень та позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.М. Слива