ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/8759/24 Головуючий в 1 інст. Зарютін П.В.
Провадження №33/807/792/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно постанови суд першої інстанції встановив, що 20 серпня 2024 року о 09 год. 07 хв., в м. Запоріжжя, по вул. Магістральна, 100Б, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з AC-G 33098 AXУ-2, н/з НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, а саме колону АЗС «WOG», чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, в результаті зіткнення завдані матеріальні збитки, травмовані відсутні.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що судом розглянуто дану справу в день її надходження до суду, без належного його повідомлення про час та місце розгляду. Проте, 4 вересня 2024 року, він звертався до суду із заявою про оголошення йому зауваження та закриття справи. Між тим, суд порушивши вимоги ст. 268 КУпАП, не повідомив його про призначення судового засідання.

Вказує, що він не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості та скоїв наїзд на колону АЗС. Вину визнає. За весь час керування транспортними засобами дана ДТП є єдиною, раніше до адміністративної відповідальності не притягався. Транспортний засіб, яким він керував під час ДТП є застрахованим, а тому страхова компанія компенсує відновлення колонки.

Посилаючись на норми ст. 22 КУпАП, зазначає, що при малозначності адміністративного правопорушення, суд може звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, та відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП справу закрити.

На підставі викладеного апелянт просить змінити постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року, визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оголосити усне зауваження, справу закрити.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, який подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами та у апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 268 КУпАП є безпідставними, оскільки відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення засвідчують обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя 3 вересня 2024 року, а отже останній повинен був цікавитися про стан руху даної справи.

Одночасно слід зазначити, що апеляційним судом права, передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні ОСОБА_1 шляхом призначення його апеляційної скарги до розгляду, виклику його до суду апеляційної інстанції, але останній не реалізував зазначені права.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу наявності підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення, то суддя апеляційного суду приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Очевидно, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянина.

Звільнення від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП є правом, а не обов`язком суду і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Однак, з схеми місця ДТП та з фотознімків події (а.с. 2, 7), які містяться в матеріалах справи вбачається, що порушення ОСОБА_2 п. 13.1 ПДР України завдало значної шкоди колоні АЗС «WOG» у вигляді вм`ятини та пошкодження фарби, а тому суддя апеляційного суду приходить до висновку, що такі дії та бездіяльність могли завдати шкоди як державним (суспільним) інтересам, так і інтересам окремих громадян, а тому підстави для висновку, що адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за сукупністю всіх обставин є малозначним - відсутні.

Звертає на себе увагу і архів адміністративних правопорушень, вчинених ОСОБА_1 у період 2018-2024 років (а.с. 5-6), згідно якого він сім разів притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення порушень ПДР України, що спростовує відповідні доводи апелянта з приводу того, що раніше він за такі порушення до відповідальності не притягувався.

Таким чином, враховуючи всі обставини справи, характер вчиненого правопорушення, беручи до уваги суспільну небезпеку вказаних дій, вид та розмір стягнення, яке законодавцем передбачено за вказані дії, суддя апеляційного суду вважає, що у даному випадку відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Так, при призначенні адміністративного стягнення у виді штрафу, суддею районного суду враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення, в результаті якого завдано шкоду авто заправній станції, яке на думку апеляційного суду є доволі небезпечним, данні про особу правопорушника, в контексті раніше вчинених ним адміністративних правопорушень, що підтверджується таблицею Адмінпрактики «Армор».

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, суддя апеляційного суду вважає, що до останнього не доцільно буде застосовувати положення ст. 22 КУпАП.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 336/8759/24