КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Суддя - Кулікова С.В.
№ 33/824/2821/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/5411/24

15 травня 2024 року Київський апеляційний суд в складі судді Кулікової С.В., вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірів 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись з такою постановою суду, 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП. Також в апеляційній скарзі просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів отримання ним оскаржуваної постанови.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Таким чином, згідно з положеннями КУпАП строк на апеляційне оскарження постанови судді в справі про адміністративне правопорушення може бути поновлений тільки у тому разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала скаргу про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності). При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України).

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції у березні 2024 року надійшли матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Згідно довідки про доставку sms - повідомлення щодо документу «Судова повістка-повідомлення про судове засідання» на 08.04.2024 року 09:30, ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 доставлено 14.03.2024 року о 17:02:32.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні 08 квітня 2024 року, а відтак обізнаний про результати розгляду справи та порядок оскарження.

Доводи ОСОБА_1 , наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, не містять посилань на обставини, що об`єктивно унеможливили апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року у передбачений законом строк.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. При цьому такі обставини належить підтвердити доказами. Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суді має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

Будь-яких доказів на підтвердження звернення ОСОБА_1 до суду з 08 квітня 2024 рокупо 25 квітня 2024року матеріали справи не містять, що свідчить про те, що він не вчинявжодних дій для отримання копії постанови.

З огляду на викладене, враховуючи, що у клопотанні не наведено обставин, які свідчать про обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк, а також не надано будь-яких інших доказів про поважність причин пропуску такого строку, які б об`єктивно перешкоджали ОСОБА_1 оскаржити його в апеляційному порядку у встановлений законом строк, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді від 08 квітня 2024року.

Таким чином, ОСОБА_1 слід відмовити в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 КУпАП,суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року відмовити, та повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Кулікова С.В.