Справа № 489/2928/24
Провадження № 3/489/1464/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

14 травня 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4 та 124 КУпАП,

встановив:

Протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №873766 від 13.04.2024 та серії ААД №873756 від 13.04.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 13.04.2024 о 16.35 год. в м. Миколаєві, в районі буд. 65 по вул. Космонавтів, він, керуючи транспортним засобом "DAEWOO LANOS", д.н.з. НОМЕР_2 , в порушення вимог пунктів 2.3"б", 13.1 ПДР України, був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , а саме: на ліву ногу, чим заподіяв йому тілесне ушкодження. Після того ОСОБА_1 , в порушення вимог п.2.10 "а" ПДР України, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетним.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що є водієм служби таксі та 13.04.2024 о 16.37 приїхав на виклик по вул. Космонавтів в м. Миколаєві. Очікуючи на пасажира, бачив, як в безпосередній близькості до його автомобіля декілька чоловік штовхали автобус. Коли рушив з місця, ліва нога одного з чоловіків, знаходячись в сліпій зоні для нього, як водія, потрапила під колесо керованого ним транспортного засобу. В наїзду пішохід став скаржитися на різки біль у нозі, тому він посадив постраждалого до свого автомобіля та відвіз його до лікарні для надання першої медичної допомоги. Після надання постраждалому медичної допомоги, вони разом повернулись на місце пригоди, де поліцейські склали схему ДТП. Жодного наміру на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння він не мав, та поліцейські його не розшукували. Будь-яких механічних пошкоджень його автомобіль не зазнав, також не завдано шкоду майну потерпілого.

Вислухавши пояснення особи, дослідивши письмові матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення; схему місця ДТП від 13.04.2024; письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; довідку відділу адмінпрактики УПП в Миколаївській області від 15.04.24), суддя дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та свідків. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998). Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

Системний аналіз положень статей 124 та 122-4 КУпАП, відповідальність за якими поширюється на невизначене коло осіб та передбачає накладення стягнення, серед іншого, у виді позбавлення права керування транспортними засобами, дозволяє дійти до висновку, що за своєю суттю це є кримінальним порушенням/обвинуваченням. При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Комплексний аналіз вказаної норми права свідчить про те, що відповідальність за статтею 124 КУпАП встановлена саме для учасників дорожнього руху, які порушили правила дорожнього руху, що в обов`язковому порядку спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто за порушення ПДР, що спричинило пошкодження визначених у диспозиції ст. 124 КУпАП об`єктів.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому, пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Згідно із вимогами ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Із змісту вказаної норми слідує, що протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факт неправомірних дій та є одним з основних джерел доказів та єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності, складається за встановленою формою і має містити дані, необхідні для вирішення адміністративної справи, зокрема, про суть правопорушення. А тому предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення та визначають його суть. Суддя, при цьому, при розгляді протоколу не вправі виходити за межі викладених в ньому обставин.

Натомість викладена в протоколі суть інкримінованого особі порушення (порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, в результаті чого особі були заподіяні тілесні ушкодження, не узгоджується з диспозицією ст. 124 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не інкримінується порушення правил дорожнього руху, що спричинило б пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, заподіяння такими порушеннями будь-кому тілесних ушкоджень не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та, за певних умов, може утворювати склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

У зв`язку з цим, оскільки при порушенні ОСОБА_1 ПДР жоден з визначених в ст. 124 КУпАП об`єктів не отримав механічних пошкоджень, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суддя виходить з такого.

Диспозицією ст. 122-4 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно п. 1.10 ПДР, залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди є дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.

У зв`язку з цим, відповідальність за ст. 122-4 КУпАП настає виключно у разі залишення особою місця дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Натомість при розгляді даної справи з пояснень ОСОБА_1 , які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами, встановлено, що після скоєння дорожньо-транспортної пригоди після вчинення наїзду на пішохода ОСОБА_2 , який отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого потребував невідкладеної медичної допомоги, ОСОБА_1 відвіз потерпілого на власному транспортному засобі до закладу охорони здоров`я, де йому була надана необхідна медична допомога, після чого самостійно та добровільно повернувся на місце ДТП, де поліцейськими було складено відповідну схему та опитано учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Вказані пояснення ОСОБА_1 підтверджуються поясненнями потерпілого ОСОБА_2 , який зазначив, що дійсно після скоєння на нього наїзду ОСОБА_1 відвіз його до лікарні для надання медичної допомоги, а також схемою місця ДТП від 13.04.2024, згідно з якою поліцейським було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , на якій було зафіксоване розташування його транспортного засобу, тобто в даній справі поліцейські не вживали будь-яких заходів щодо встановлення (розшуку) учасника дорожньо-транспортної пригоди та (або) розшуку транспортного засобу, що є необхідними умовами для настання адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, оскільки при розгляді справи в суді жодними належними та допустимими доказами не доведено, що ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди з метою приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, що спричинило необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу, тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі через недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу таких адміністративних правопорушень, оскільки протоколи про адміністративне правопорушення не дають змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, та до них не додано доказів вчинення інкримінованих правопорушень, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протоколи, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності. Керуючись статтями ст.ст.124,122-4, 247, 251,280,283,284 КУпАП,

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4 та 124 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД №873756 від 13.04.2024 (справа №489/2928/24, провадження №3/489/1464/24) та серії ААД №873766 від 13.04.2024 (справа №489/2929/24, провадження №3/489/1465/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/2928/24 (провадження №3/489/1464/24).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за статтями 122-4 та 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративних правопорушень, передбачених диспозиціями статей 122-4 та 124 КУпАП.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко