Номер провадження: 33/813/1028/24
Номер справи місцевого суду: 504/640/24
Головуючий у першій інстанції Сафарова А. Ф.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 Дмитрієва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року

у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крижанівка Комінтернівського району Одеської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) гривень.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватою у тому, що вона 30 січня 2024 року о 18:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство щодо своєї невістки ОСОБА_2 , висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, кидалася у бійку, виганяла з будинку, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що поліцейським РПП СПД № 1 ВП № 4 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області К. Білоусом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 301205 від 30 січня 2024 року.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним дослідженням судом обставин, які необхідні для обґрунтованого та законного її вирішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у підтвердження обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, судом не надано оцінки її поясненням, в яких вона заперечувала, що ініціювала конфлікт, а напроти наполягала, що сварку учинила невістка ОСОБА_2 , а наведені у постанові суду її пояснення не відповідають змісту її дійсних пояснень; факт сварки свідчить про наявність конфлікту між сторонами та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства; протокол про адміністративне правопорушення не містить в собі даних та доказів, в чому саме виразилось завдання або можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, а також, що такі дії носили умисний характер; судом не надано оцінки та залишено без розгляду подано її захисником клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в її діях складу інкримінуємого правопорушення.

З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив наявність у неї умислу на вчинення домашнього насильства відносно потерпілої.

В судовому засіданні захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру доведена та підтверджується наступними доказами:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 301205 від 30 січня 2024 року, в якому зафіксовано факт вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в протоколі містяться пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення, відповідно до яких остання власноруч вказала, що: «сварилась, але не виштовхувала з дому, а запропонувала знайти місце проживання» (а.с. 1);

письмовими поясненнями ОСОБА_1 , наданими під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, із яких також вбачається, що остання, приїхавши за місцем проживання ОСОБА_2 в процесі виниклої сварки запропонували їй знайти нове місце проживання (а.с. 7);

поясненнями ОСОБА_2 , наданими під час складення протоколу про адміністративне правопорушення, із яких вбачається, що за місцем її проживання між нею та ОСОБА_1 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_1 посеред ночі почала виганяти ОСОБА_2 з двома неповнолітніми дітьми із будинку (а.с. 6);

рапортом поліцейського Сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Чорноморське) відділення поліції № 4 (м. Южне) Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області Білоус К. від 30 січня 2024 року, про те, що під час відпрацювання повідомлення про те, що 30 січня 2024 року о 18:14 за адресою: АДРЕСА_2 , чоловік та його мати виганяють ОСОБА_2 з будинку з двома неповнолітніми дітьми, прибувши на місце виклику за адресою: АДРЕСА_2 , було прийнято заяву та письмове пояснення від ОСОБА_2 та складено два адміністративних протокола на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Вад 301205, ВАД 301206 (а.с. 3).

Відповідно до ч. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Як встановлено по справі, житло за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності чоловіку потерпілої та сину особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_4 , і за вказаною адресою проживає саме потерпіла разом зі своїми неповнолітніми дітьми, куди вона вселена за згодою власника житла.

Натомість, ОСОБА_1 мешкає за іншою адресою, не є власником вказаного житла, і саме вона, а не навпаки, прийшла до місця проживання потерпілої, в процесі чого, як сама визнає, запропонувала потерпілій знайти собі інше місце проживання.

За таких обставин у суду немає підстав не довіряти потерпілій, що свекруха виганяла її з будинку, адже ОСОБА_1 сама опосередковано підтвердила таке.

Апеляційний суд критично оцінює посилання захисника відносно того, що судом не надано оцінки поясненням ОСОБА_1 , в яких вона заперечувала, що ініціювала конфлікт, а напроти наполягала, що сварку учинила невістка ОСОБА_2 , оскільки судом першої інстанції було надано правову оцінку поясненням ОСОБА_1 , наведені судом пояснення відповідають змісту пояснень, наданих ОСОБА_1 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Крім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , вона не заперечувала тих обставин, що в процесі виниклої з ОСОБА_2 сварки вказала їй на необхідність пошуку нового місця проживання, в той час як згідно протоколу про адміністративне правопорушення, орган поліції як обов`язковий елемент складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, визначив форму вчиненого насильства психологічне, та в чому таке насильство виразилось, зокрема, у погрозах позбавленні її житла, у якому вона проживала з неповнолітніми дітьми, що й завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Наведені у постанові суду пояснення ОСОБА_1 відповідають як фактичним обставинам справи, так і узгоджуються з поясненнями наданими нею під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

З наведених підстав апеляційний суд відхиляє доводи скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить в собі даних та доказів в чому саме виразилось завдання або можливість завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої.

Також апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту на те, що такі дії носили умисний характер, з огляду на те, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Враховуючи, що ОСОБА_1 вчинялись дії відносно ОСОБА_2 за місцем її проживання, що виразились в примусі потерпілої до пошуку нового місця проживання, що не заперечується ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі зазначила, що будинок, в якому проживає ОСОБА_2 , належить на праві власності її сину, який дав згоду на тимчасове мешкання в ньому дружини ОСОБА_2 з її двома неповнолітніми дітьми, і зараз триває процес розлучення, що змусило сина піти з дому та тимчасово проживати у неї, а тому наведене свідчить про завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої у вигляді можливого позбавлення її права житла, відсутні підстави стверджувати про відсутність умислу ОСОБА_1 на їх вчинення.

Апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту на те, що судом першої інстанції не надано оцінки та залишено без розгляду подане захисником клопотання про закриття провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінуємого правопорушення, оскільки відповідне клопотання у матеріалах справи відсутнє, крім того наведеним доводам щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення апеляційним судом надано відповідну правову оцінку.

Протокол складений у відповідності до вимог інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, апеляційний суд доходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом». Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не вказують на порушення судом при розгляді справи вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення та на наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова