КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №381/5299/23

01 травня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Ратнікової В.М.

при секретарі- Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 02 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови не враховано його пояснення, в яких він заперечував обставини, вказані у протоколі, жодних словесних висловлювань в сторону ОСОБА_2 він не здійснював. Також судом не враховано, що свідків вказаної події у протоколі не зафіксовано, тому твердження ОСОБА_2 , на думку апелянта, є надуманими.

Вказує на те, що він та ОСОБА_2 проживають в різних населених пунктах, не ведуть спільного господарства, не є членами сім'ї, не перебувають в зареєстрованому чи іншому шлюбі, а тому застосування до нього ст.173-2 КУпАП є безпідставним.

Зазначає, що жодним доказом не підтверджено обставин інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 14.11. 2023 року складений о 16 год.30 хв. і в ньому зазначено, що вони з ОСОБА_2 проживають однією сім'єю, однак це не так.

Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення складений о 16 :00 хв, а тому неможливо стверджувати про порушення ним вимог ст.173-2 КУпАП в частині не виконання термінового заборонного припису, оскільки припис складено через 30 хв. після складання протоколу.

Зазначає, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не було зібрано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що під час конфлікту ОСОБА_1 умисно спричинив ОСОБА_2 емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, а відтак завдав шкоди її психічному здоров`ю, і що це спричинило наслідки, передбачені п.14 ч.1 ст.1 ЗУ « Про запобігання і протидію домашньому насильству».

А відтак, апелянт не вбачає в своїх діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-3 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ничик Аліна Валеріївна повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з?явилась, про день та час слухання справи судом повідомлена, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому апеляційний суду вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та,накладаючи на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп., суд першої інстанції посилався на те, що під час розгляду справи судом не встановлено пом`якшуючих та обтяжуючих обставину даній справі, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого правопорушення,особу порушника прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адаміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та на необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративногостягнення у вигляді штрафу, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД № 583722, складеного ПОГ СВГ ВП Фастівського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Хоменком М.М., 07.11.2023 року, близько 16 год., по зверненню ОСОБА_2 встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 вчиняє систематично домашнє насильство, а саме: словесно погрожує фізичною розправою ОСОБА_2 внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров'ю.

Із наявного в матеріалах справи рапорту працівника поліції вбачається, що 07.11.2023 року було отримано та зареєстровано ЄО за № 15615 від 07.11.2023 року, в результаті опрацювання встановлено наступне. 07.11.2023 року, о 16 год.17 хв., було прийнято заяву від ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає: АДРЕСА_2 щодо неправомірних дій зі сторони співмешканця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_1 . В результаті опрацювання офіцером громади ОСОБА_3 було прийнято заяву щодо систематичних дій зі сторони ОСОБА_1 відносно співмешканки ОСОБА_2 . Опитати ОСОБА_1 по даному факту не вдалося, так як останній проживає в с.Півні.

Із заяви ОСОБА_2 , адресованої начальнику Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області Сергію Рудику вбачається, що ОСОБА_2 просить прийняти міри до свого співмешканця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаючого в АДРЕСА_1 , який систематично вчиняє відносно неї протиправні дії психологічного характеру, словесно погрожує фізичною розправою. Просила провести профілактичну бесіду з останнім щодо недопущення подібного в подальшому.

Із пояснень ОСОБА_2 вбачається, що дійсно проживає з мамою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , зі своїми дітьми ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 з вересня, а до цього часу проживала із співмешканцем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 і разом вони проживали близько 6 років. А переїхала проживати до мами тому, що ОСОБА_1 почав створювати нестерпні умови проживання, вчиняти конфлікти веред дітьми, бійки з нею.

Звертається до правоохоронних органів тому, що після того, як вона переїхала проживати до мами, від співмешканця надходять телефонні дзвінки з погрозами, а саме-погрожує фізичною розправою. Приїжджає до дітей постійно агресивно налаштований, а коли дітей бере до себе, то повертаються вони в пригніченому стані. Діти говорять, що після останнього візиту до нього не хочуть їхати до нього через його поведінку.

Зазначає, що був випадок коли співмешканець приїхав до подвір'я мами та сказав їй, що завалить її, це все відбувалося під час розмови про дітей і визначення часу зустрічей із дітьми.

Вище зазначене відбувається систематично, її психологічний стан через дії співмешканця погіршився. Вона переживає за своє життя та життя дітей.

Просила провести профілактичну бесіду із співмешканцем щодо недопущення в подальшому вище викладеного.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дійсно, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прожив близько шести років і за час спільного проживання в них народилися діти, яких ОСОБА_2 без його відома записала на своє прізвище ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У вересні 2023 року ОСОБА_2 його залишила та переїхала із дітьми до своєї мами в село Ставки і почала обмежувати його в часі побачень із дітьми, він почав телефонувати ОСОБА_2 з приводу побачень із дітьми, але в неї були різні відмовки, навіть не могла дати слухавку, щоб він поговорив із дитиною.

Звернення ОСОБА_2 до поліції є наклепом, такого факту не було, якщо приїжджав то тільки до дітей, в її подвір'ї є відеоспостереження, де можна подивитися його дії.

14.11.2023 року відносно ОСОБА_1 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника, у зв'язку із скоєнням домашнього насильства психологічного характеру відносно ОСОБА_2 . Терміновий припис стосовно кривдника винесений строком на 5 діб з 16 год.30 хв. 14.11.2023 року по 16 год.30 хв .19.11.2023 року.

На підтвердження своєї позиції сторона апелянта долучила до матеріалів справи свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 14 лютого 2018 року.

Окрім того, апелянтом було надано довідку, видану старостою Скригалівського старостинського округу № 5 Л.В. Демченко, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 09.09.2022 року.

Із довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, що видана головою правління ОСББ « Ярослав Мудрий 8» ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

В поясненнях, наданих в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 зазначав, що не вчиняв жодного насилля щодо ОСОБА_2 , має офіційну дружину, завжди допомагав дітям до даної заяви. Проживає разом із офіційною дружиною. Від даного шлюбу є син. Діти від офіційної дружини та від ОСОБА_2 між собою спілкуються. 07 листопада 2023 року він приїжджав до дітей. Офіційно він не зареєстрований, як не батько дітей, оскільки вони записані на ОСОБА_2 . Діти захотіли поїхати з ним, однак ОСОБА_2 разом із співмешканцем їм заборонили їхати. Він поїхав без дітей, а пізніше до нього приїхав дільничний інспектор поліції . Вказує, що жодних скандалів ні з нею ( ОСОБА_2 ), ні з її співмешканцем не було. Вважає, що діти до нього ставляться краще, ніж до ОСОБА_2 і це її злить. Коли забирає дітей, діти не хочуть повертатися. Зазначає, що був в тверезому стані. Раніше не притягався до адміністративної відповідальності. На даний час до ОСОБА_2 він не приїжджає, щоб уникати подібних ситуацій.

Потерплі ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду повторно не з?явилась, заперечень чи відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надала.

Надаючи оцінку викладеному в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, оскільки такий висновок спростовується наявними в матеріалах справи доказами та наданими поясненнями з огляду на наступне.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Отже, домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Тобто, факт вчинення конфлікту, навіть між особами, визначеними Законом, сам по собі не може свідчити про факт скоєння насильства.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява його колишньої співмешканки ОСОБА_2 .

Протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Отже, особа, яка складала протокол, повинна була визначитись, дії ОСОБА_1 або завдали шкоди психічному здоров`ю, або могли завдати таку шкоду; вони чинили або психологічне або фізичне насильство.

Таким чином, фактично долучені до протоколу тільки заява потерпілої, рапорт та пояснення сторін конфлікту, однак з їх аналізу неможливо беззаперечно дійти висновку про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення матеріали справи не містять.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.

З пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що вони були співмешканцями на протязі шести років, а з вересня 2013 року ОСОБА_2 залишила ОСОБА_1 та проживає в АДРЕСА_2 разом зі своїми дітьми, співмешканцем та матір?ю. ОСОБА_1 проживає в іншому АДРЕСА_1 . Приїжджав до ОСОБА_2 лише з метою спілкування із їх дітьми, з цього приводу у них іноді виникали конфлікти.

Інших доказів, крім пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на основі яких складений і протокол про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

З наведеного вбачається, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме: домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, у діях ОСОБА_1 відсутній склад указаного адміністративного правопорушення, а отже провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1. ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2024 року скасувати. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: