ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/464/24 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., за участі правопорушника ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КпАП України,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Як встановив суд 09.10.2023 року о 05-01 год. в м. Харкові, по пров. Чебишева, 3 ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД водій відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду, прийняти нову, якою закрити щодо нього провадження за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування свої вимог зазначає, що не відмовлявся від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, посилається на те, що не рухався в автомобілі, не порушував ПДР України, свідків не було залучено, порушено процесуальні норми при складенні протоколу.

Зазначає також, що матеріали справи взагалі не містять даних про те, що він керував транспортним засобом та порушував правила дорожнього руху, які б були причиною його зупинки.

Більше того, як видно з відеозапису з нагрудних камер, його автомобіль був припаркований та не рухався, а працівники поліції підійшли до нього та безпідставно почали вимагати документи для перевірки.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення правопорушника ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, допитавши свідка ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил доржнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушень і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення в частині саме складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 не надав.

Допитана в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_2 пояснила, що не була очевидцем керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки в цей момент знаходилась дома, але перед тим як ОСОБА_1 пішов до свого авто, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вона дала йому теплу ковдру (плед).

Апеляційний суд вважає, що обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів, зокрема:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №225805 від 09.10.2023 року, рапортами інспекторів УПП в Х/о ДПП, письмовими поясненнями свідків, які залучені до матеріалів справи, оглянутим судом відеозаписом з нагрудної камери поліцейського №470734, направленням від 09.10.2023.

Зокрема, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 після вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки зачинився в автомобілі, нехтуючи вимогами працівників поліції, які розцінили його пасивну поведінку, як свідому відмову від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, наслідки чого йому було роз`яснено.

Вказані обставини підтверджуються також рапортами працівників поліції, долученими до справи, в тому числі щодо причин зупинки «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 , водієм якого в комендантську годину був ОСОБА_1 (а.с.8-9) Пояснення ОСОБА_1 щодо очікування в автомобілі адвоката а автомобілі не були підтверджені та не відповідають дійсності.

Таким чином, саме сукупністю вказаних вище доказів підтверджується відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці, та у медичному закладі, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Всі інші доводи сторони захисту не знаходять свого підтвердження і спростовуються доказами, які наявні в матеріалах справи.

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення.

Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та правильно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності і посилання на невідповідність висновків судді обставинам справи є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КпАП України залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя