ЄУН № 337/4738/24
Провадження №3/337/1796/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Бредун Дмитро Сергійович, розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з УПП в Запорізькій області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, тимчасово не працевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №817047, 19 серпня 2024 року о 12:51 годині біля буд.№1а по вул. Хортицьке шосе у м. Запоріжжя, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ 110267» д.н.з.« НОМЕР_2 » з явними ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Від керування відсторонений, шляхом паркування без порушення ПДР України. Про повторність попереджений. Своїми діями порушив п.2.5. ПДР України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив свою провину у вчинені правопорушення та пояснив, що дійсно був зупинений співробітниками поліції, які в процесі спілкування запропонували йому пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Він спочатку відмовився, оскільки поспішав, і не розумів наслідків відмови. Поліцейські почали складати матеріали, а в той час він звернувся за допомогою до адвоката, який роз`яснив, що відмова містить склад адміністративного правопорушення. Він відразу звернувся до поліцейських вимагаючи пройти з ними медичний огляд, однак йому відмовили оскільки вони вже почали складати матеріали про адміністративне правопорушення. При цьому, складення протоколу й інших матеріалів завершено не було. Поліцейський сказав проходити огляд самостійно, по направленню, яке йому буде видано. Він сам по виданому поліцейським направленню пройшов огляд у лікарні протягом двох годин з моменту зупинки, що підтверджує, що він не перебував в стані сп`яніння. Просив закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Працівники Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя, повідомлені про розгляд справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бантиш проти України» (заява №1306063/18 від 06 жовтня 2022 року), «Карелін проти росії» (рішення від 20.09.2016 року) щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, на розгляд справи не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав-учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), п.30).

Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

В практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість, тобто коли внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Після проведення аналізу вказаних вище джерел права, враховуючи види та розмір санкції, яка визначена національним законом за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП (що діяло на момент вчинення інкримінованого особі діяння), з точки зору Конвенції можна вважати «кримінальним». Тому, з урахуванням засад правосуддя та принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, вважаю обґрунтованим застосування в даному випадку положень ст. 62 Конституції України, відповідно до ч.3 якої, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За ч.1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 251 КУпАП о бов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП.

Диспозиція норми ч.1 ст.130 КУпАП виділяє кілька окремих блоків, незалежних один від одного, видів адміністративних правопорушень.

Перший, це керування транспортним засобом в стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) (п.2.9.а. Правил дорожнього руху України), другий, це передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння (п.2.9.г. Правил дорожнього руху України), третій відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння (п.2.5 Правил дорожнього руху України).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №817047 від 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 інкриміновано порушення вимог пункту 2.5 ПДР України.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

ОСОБА_1 19 серпня 2024 року о 12:51 годині біля буд.№1а по вул. Хортицьке шосе у м.Запоріжжя керував транспортним засобом «ЗАЗ 110267» д.н.з.« НОМЕР_2 », що не заперечується і стороною захисту.

На наданому поліцейськими відео з нагрудної бодікамери №474171, №474985 зафіксовано, що ОСОБА_1 був зупинений співробітниками поліції, в ході бесіди у яких виникла підозра щодо наявності у особи ознак наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 пояснив, що такі ознаки виникли у зв`язку із контузією на фронті, і спочатку погодився пройти огляд, сказавши: «Надо, то поїдемо. Що робити». Потім ОСОБА_1 спитав у поліції, що буде, якщо він відмовиться від огляду, так як він поспішає. Поліцейський роз`яснив, що в разі відмови: «буде складено згідно пункту 2.5 протокол за статтею 130». На наступне запитання ОСОБА_1 «І що це буде?», поліцейський відповів «Суд». ОСОБА_1 сказав що поспішає, у нього вдома хвора дитина, і його минулий огляд вже показував що він тверезий, тому він відмовляється від огляду.

Надалі поліцейські направилися до службового автомобіля для оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Через певний час до них підійшов ОСОБА_1 і висловив бажання поїхати до медичного закладу. Далі до поліцейського звернулись ОСОБА_1 і особа, яка представилась адвокатом, і просили провести медичний огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння в лікарні, мотивуючи це тим, що оформлення матеріалів не завершено, протокол про адміністративне правопорушення не складено. Особа, що представилась адвокатом пояснила, що ОСОБА_1 не розумів наслідків відмови від огляду, а після роз`яснення наслідків такої дії, він наполягає на проведення огляду на стан сп`яніння. На такі заяви поліцейський заперечив і роз`яснив, що оскільки ОСОБА_1 вже відмовився, і складення протоколу розпочато, то він не буде супроводжувати ОСОБА_1 до медичного закладу. Він надасть направлення на огляд, за яким вони протягом двох годин з моменту зупинки можуть самостійно пройти медичний огляд на стан сп`яніння. Також він переконував ОСОБА_1 що такий огляд, без участі поліції, відповідає вимогам діючого закону.

В самому протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №817047 від 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 в графі для пояснень зазначив, що першочергово він не розумів наслідків проходження від медичного огляду, а після спілкування з адвокатом, просить провести його огляд, надати йому направлення на огляд.

19 серпня 2024 року о 14:45 годині ОСОБА_1 з`явився до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР, пройшов медичний огляд, і згідно висновку №7531 від 19 серпня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває в стані будь-якого сп`яніння. Огляд проведено на підставі направлення ст.лейтенанта ОСОБА_2 від 19.08.2024 року о 13:00 годині.

Згідно змісту ч.4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.

Огляд, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним (ч.5 ст. 266 КУпАП).

Отже, хоч огляд ОСОБА_1 був проведений у встановлений законом строк, але не була дотримана вимога щодо обов`язкової присутності поліцейського.

Частина 4 статті 266 КУпАП і пункт 9 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року, є порушеними, так як з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

У відповідності з п.22 Розділу ІІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Натомість, ЄСПЛ у справі «Ліліан Ерхан проти Молдови» зазначив, що національні суди відмовилися прийняти як доказ результати біологічного тесту заявника саме тому, що він не був проведений у присутності офіцера поліції, як того вимагає закон. За таких обставин Суд вважає, що, відмовившись прийняти результати біологічного тесту заявника, національні органи влади унеможливили його захист від звинувачення у керуванні автомобілем у нетверезому стані. Це знівелювало вимоги справедливого судового розгляду та рівності сторін, що суперечить вимогам статті 6 §§ 1 і 3 (b) Конвенції.

А тому суд вважає, що наданий ОСОБА_1 висновок №7531 від 19 серпня 2024 року згідно якого у останнього відсутні стан та ознаки сп`яніння підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами, які були додані уповноваженою особою до матеріалів адміністративного провадження.

Так суд враховує, що поліцейський, на запитання ОСОБА_1 , не роз`яснив йому зрозумілою мовою наслідки відмови від медичного огляду на стан сп`яніння, пояснивши лише що далі буде суд, однак не рівнозначність факту відмови від огляду із фактом встановлення стану сп`яніння. Крім того, на місті зупинки, до завершення складення протоколу про адміністративне правопорушення і оформлення адміністративних матеріалів, в межах встановленого законодавцем двогодинного строку (приблизно через 10 хвилин після зупинки транспортного засобу) ОСОБА_1 неодноразово просив провести його медичний огляд на стан сп`яніння, на що йому було безпідставно відмовлено.

Хронологія подій виглядала наступним чином:

12:51 година момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;

13:00 година приблизний час прохання ОСОБА_1 провести його медичний огляд і час оформлення ст.лейтенантом ОСОБА_2 направлення на медичний огляд;

13:08 година завершення складення протоколу про адміністративне правопорушення;

14:45 годині проходження ОСОБА_1 медичного огляду в лікарні.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП, оцінивши надані суду докази з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом доводили факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП у вигляді відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що в силу презумпції невинуватості трактується судом на його користь і відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 130, 247, 268, 277 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Д.С. Бредун