Справа № 510/1868/24
Провадження № 3-зв/510/8/24

ПОСТАНОВА

21 листопада 2024 року м. Рені
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. у справі №510/1868/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В
У провадженні судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. перебувають матеріали справи про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 було подано заяву про відвід судді Бошкова І.Д.
Заява про відвід судді мотивована наявністю сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості судді Бошкова І.Д. Зазначено, що на 27.09.2024р. суддею було призначено судове засідання з розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 Користуючись правом на надання правової допомоги, ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю укладення договору про правову допомогу із адвокатом. Як зазначає ОСОБА_1 , повідомивши суддю про це та очікуючи повідомлення про дату перенесеного судового засідання, у коридорі біля кабінету, до нього звернувся суддя ОСОБА_3 із вимогою, щоб він визнав свою провину, що це буде сприяти скорішому розгляду справи про адмінправопорушення та призначенню мінімального розміру штрафу.
Зрозумівши, що таке ставлення судді до себе, ОСОБА_1 , зробивши висновок щодо того, що суддя Бошков І.Д. веде себе непрофесійно, категорично, дозволяє собі порушувати процесуальні права сторін у справі та виключає будь-які можливості реалізації процесуальних прав сторін, - подав заяву про відвід судді.
01.11.2024р. зазначену заяву про відвід було передано для розгляду судді Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І.
Ознайомившись із текстом заяви про відвід, суд встановив, що взагалі сама заява про відвід складається із самої заяви про відвід судді і більше жодних доказів, аргументів не містить. Факт спілкування ОСОБА_1 із суддею Бошковим І.Д. нічим не підтверджений, тематика спілкування, провокаційні фрази судді, адресність звернень також. Судження ОСОБА_1 мають оціночний суб`єктивний критерій, виходять із його особистих міркувань, не підтверджені будь-якими свідками, доказами.
Ознайомившись із заявою, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.
Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення N 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.
Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі "Білуга проти України", від 28.10.98 р. "Ветштайн проти Швейцарії") важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 43).
У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України").
Принцип неупередженості відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає: Неупередженість судді є необхідною умовою для належного виконання ним або нею своїх обов`язків. Вона виявляється не лише у змісті рішення, але й в процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Пункт 2.5 вищезазначених принципів вказує на те, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього або неї не є можливим винесення неупередженого рішення у справі, або в тому випадку, коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
При вирішенні заяви про відвід суд застосовує аналогію права, а саме положення КПК України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.
Відповідно до ст. 80 КПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, яка заявила відвід повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.
Відповідно до вимог ст. 81 КПК України в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Розглядаючи заяву про відвід, суддя бере до уваги, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він невмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Окрім того, суд звертає увагу і на те, що поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами - заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.
Таким чином, наведені підстави для відводу судді є необґрунтованими, оскільки вони не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, а матеріали заяви не містять доказів, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді.
Окрім цього, суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Також Суд зазначає, що Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Вищевказані засоби і механізми, діючі у правовому полі, заявником не були використані, самостійно їх застосувати за відсутності певної інформації суд не має змоги, окрім того, суд не може проявляти ініціативу у витребувані інформації, яка стосується розгляду справи з власної волі.

Окрім того, суд звертає увагу і на те, що поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами - заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Як виходить з матеріалів справи за заявою про відвід судді, ОСОБА_1 надав суду заяву, якою просив розглянути заяву про відвід без його участі, будь-яких доказів за поданою заявою на час розгляду справи не надав.

Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Окремо слід зазначити, що в Україні однозначно застерігається, що вплив на суддів у будь-який спосіб заборонений (рішення Конституційного Суду від 1.12.2004 №19-рп/2004). Суддям заборонено проводити зустрічі та спілкування з будь-якою зі сторін справи та адвокатами без участі іншої сторони або ж її представника, а також надавати будь-які коментарі стосовно справи, яку він розглядає. Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно, з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось, мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство.

Враховуючи вищенаведене, з метою недопущення порушень прав учасників процесу та недопущення права на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, суд відмовляє у задоволенні заяви про відвід судді.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. у справі №510/1868/24 відмовити.

Постанова набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Дудник