"09" травня 2024 р. Справа № 363/912/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Вишгородського РУП ГУНП у Київській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.02.2024 о 19:15 в смт Димер по вул. Бударіна, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду у встановленому законом порядку, відмовився у присутності двох свідків, а також на відеозапис нагрудної камери працівника поліції. Вказаними діями водій ОСОБА_2 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена адміністративна відповідальність згідно із частиною першою статті 130 КУпАП.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №017954 від 16.02.2024, який був складений у присутності ОСОБА_1 , та ним підписаний без будь-яких зауважень, зазначивши, що «випив ром коли 3 години тому», направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому зазначено про виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16.02.2024, у присутності яких, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у встановленому порядку; копією посвідчення водія ОСОБА_1 витягом із ІПС МВС України «Армор» та копією відеозапису.

У судовому засідання ОСОБА_1 заперечував обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, стверджуючи, що він не керував транспортним засобом, а був пасажиром. Вказує, що автомобілем керував його знайомий ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_1 адвокат Шевченко О.Б., посилаючись на недостатність доказів та недоведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, просив закрити провадження у справі за відсутності складу. Зокрема, адвокат у судовому засіданні, подавши письмове клопотання, зазначив, що: автомобілем керував не ОСОБА_1 , який був пасажиром, а ОСОБА_5 ; за станом здоров`я ОСОБА_1 не вживає алкогольні напої, надавши медичні документи; у матеріалах справи відсутні докази зупинки транспортного засобу та докази, яким чином працівники поліції встановили наявні у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння.

За клопотання адвоката Шевченка О.Б., до суду викликано свідків події

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім цього, викликано працівників поліції, які зупинили транспортний засіб та склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показав, що у вечірню годину 16:00-20:00 він та ОСОБА_1 їхали на автомобілі до магазину. Він був за кермом автомобіля, що належить ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні. Потім автомобіль зупинили працівники поліції. ОСОБА_1 вийшов із автомобіля та спілкувався з працівниками поліції позаду автомобіля. Свідок залишився в автомобілі та не виходив. Потім прийшов ОСОБА_1 , сказав, що все добре та став поправляти запобіжники, оскільки зупинили за непрацюючий задній габарит (стоп), а свідок, у цей момент, пересів із водійського сидіння, щоб надати доступ ОСОБА_1 до запобіжників.

Інспектор Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Сопіженко А.М., яким було складено протокол про адміністративне правопорушення, у судовому засіданні зазначив, що він та інспектор ОСОБА_6 рухалися на патрульному автомобілі у вечірній час в смт Димер за автомобілем «Фольцваген», у якому не світився задній габарит, у зв`язку з чим біля магазину «Фора» зупинили вказаний автомобіль. Інспектор вийшов із патрульного автомобіля, підійшов до водія автомобіля ним був ОСОБА_1 та повідомив про несправність. Під час перевірки документів, інспектор відчув у водія наявність ознак алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей та у нього тремтіли пальці. Після того як водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти на місця обстеження, він відмовився, а також відмовився їхати до лікарні. Під час відмови ОСОБА_1 пройти обстеження, було запрошено двох свідків, які вказані у протоколі, та у інспектора була увімкнена нагрудна камера. Також інспектор зазначив, що у автомобілі був пасажир, - товариш ОСОБА_1 та пасажир з автомобіля не виходив. Після складання протоколу щодо ОСОБА_1 , інспектор роз`яснив, що йому заборонено далі керувати автомобілем і автомобіль залишається на місця зупинки, де він не заважав руху іншим автомобілям.

Інспектор Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Нетреба В.В., свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Водночас, свідок ОСОБА_3 надіслав на електронну адресу суду листа, повідомивши про неможливість з`явитися до суду, у зв`язку із сімейними обставинами, зазначивши, що згоден із свідченнями поліцейських у цій справі.

Вислухавши пояснення особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, захисника, допитавши свідка та інспектора Вишгородського РУП ГУНП в Київській області Сопіженко А.М. щодо обставин фіксування адміністративного правопорушення, дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку обставинам справи, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, з таких підстав.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд відповідно до положень статті 1 КУпАП здійснює охорону прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно із статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 16 вказаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах його компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами.

Таким чином, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України «Про дорожній рух» і Правилами дорожнього руху, зокрема виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одними з таких розпоряджень поліцейського є вимога про зупинку транспортного засобі та пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Законодавством передбачено чіткий порядок проведення огляду особи на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння тому водій (учасник дорожнього руху) зобов`язаний дотримуватися його про що зазначено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 9901/159/19.

Згідно із пунктами 2, 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, суд враховує, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи ознак алкогольного сп`яніння, перелік яких визначений у пункті 3 розділу І Інструкції.

Враховуючи зазначене, аргументи захисника щодо відсутності доказів, яким чином працівниками поліції виявили наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими.

Згідно із пунктом 6 розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

При цьому, згідно положень статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Тобто, встановлений порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, за наявністю ознак, передбачає певний алгоритм дій, який визначений статті 266 КУпАП та Інструкцією, при цьому медичний огляд проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, а огляд на місці - поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що основним документом, який фіксує юридичний факт адміністративного правопорушення, є протокол, вимоги до змісту якого встановлені статтею 256 цього Кодексу.

Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за №1496/27941 (далі Інструкція №1376).

Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції №1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності.

При цьому, жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення ОСОБА_1 не заявляв, мотивів незгоди з протоколом не зазначив. Натомість вказав, що «випив ром коли 3 години тому».

Виявлені працівниками поліції 16.02.2024 у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а у випадку відмови від проходження огляду визначають наявність в діях водія ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Обставини, зазначені в протоколі повністю узгоджуються із дослідженим судом відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, на якому достатньо повно відображені події, які мали місце 16.02.2024 за участю водія ОСОБА_1 .

Так, як убачається із відеозапису, долученого до протоколу, інспектор для свідків, у присутності ОСОБА_1 , повідомив обставини зупинки водія ОСОБА_1 та наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, при цьому ОСОБА_1 будь-яких заперечень, що він не є водієм та не керував автомобілем, не висловив, а лише зазначив про відмову від проходження огляду на місці та у медичному закладі, оскільки не вживав алкоголь. Водночас, на запитання інспектора, звідки і куди їхав ОСОБА_1 , останній відповів, що їхав до магазину. Також на вказівку інспектора про несправність заднього габариту, ОСОБА_1 уточнив, чи це є порушенням, за яке його зупинили.

Таким чином, аргументи сторони захисту, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і у матеріалах справи відсутні докази зупинки автомобіля, є безпідставними. При цьому, враховуючи зафіксовані на відеозаписі обставини, пояснення інспектора, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_5 , що він керував автомобілем, а обставини повідомлені ним суду, міг спостерігати, будучи пасажиром.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували встановлені судом обставини та закриття провадження в справі, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не встановлено.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 , а також додані до нього матеріали, відповідають вимогам, установленим статтею 256 КУпАП та Інструкції №1376, є належними, допустимими, достовірним та достатніми доказом у справі, які сумніву у суду не викликають. При цьому, суд не бере до уваги пояснення сторони захисту та обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі, а розцінює їх як спробу уникнути відповідальності ОСОБА_1 , передбаченої санкцією частини першої статті 130 КУпАП, оскільки вони спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення. А відсутність даних про вилучення у водія ОСОБА_1 посвідчення водія, не спростовує висновків суду про порушення ним пункту 2.5 ПДР України, а саме у відмові на вимогу поліцейського пройти у встановленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

У відповідності до рішення від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Суд зазначив, що будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України. Наявність права керування у особи набуває особливого значення, оскільки від цього може залежати життя як самого водія, так і його близьких, рідних та знайомих. Позбавлення права керування за таких обставин буде мати надмірний характер.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, враховуючи, що по справі зібрано достатньо доказів, які у сукупності не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості та які підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та є усі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у межах, установлених у санкції частини першої статті 130 КУпАП, а саме: у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами. Накладення такого стягнення на відповідає принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання новим правопорушенням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись статтями 9, 23, 33, 40-1, 130, 245-253, 280,283-285, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та призначити йому стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на

1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у добровільному порядку у встановлений строк, копія постанови буде направлена до відділу державної виконавчої служби для примусового виконання.

Згідно із статтею 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та витрати на облік правопорушення.

Суддя О.П. Лукач