Справа № 517/528/24
Провадження № 3/517/437/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року смт. Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Тростенюк В.А., розглянувши матеріали, які надійшли від ГУ ДПС в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності громадянку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді касира, мешканки АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 5/15-32-09-02 про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 , яка працює у ФОП ОСОБА_2 на посаді касира, здійснила продаж алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями в магазині за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 09.11.2024 року по 27.04.2024 року реалізовано алкогольних напоїв на суму 218,06 грн., чим порушила ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електроних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (зі змінами та доповненнями). Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164 КУпАП.

13 травня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких остання зазначила, що застосування до неї ст. 164 КУпАП є неможливим, оскільки вона є лише продавцем-касиром (не є суб`єктом господарювання та працює у ФОП ОСОБА_2 , який має відповідне рішення про реєстрацію, займається господарською діяльністю та отримує прибуток від такої діяльності.

Крім того зазначила, що обвинувачення в протоколі про адміністративне правопорушення відносно неї сформульовано не конкретно, оскільки в ньому окрім статті ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електроних сигаретах, та пального» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР має бути посилання на конкретну частину такої статті.

Тому, просить суд, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у скоєнні вчиненого їй правопорушення не визнала та пояснила, що працює у магазині ФОП ОСОБА_2 на посаді касира та не є суб`єктом господарювання. Просила суд, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Суд, роз`яснивши ОСОБА_1 вимоги ст. 268 КУпАП, заслухавши її пояснення, дослідивши матеріали справи, встановлюючи наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діях особи, щодо якої складено протокол та даючи оцінку фактичним даним, наявним в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП підтверджується лише: протоколом № 5/15-32-09-02 про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2024 року, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; актом (довідка) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним від 27 березня 2024 року.

Заслухавши пояснення особи, відносно якої складено протокол, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та матеріали справи, суд приходить висновку.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на органи влади (посадових осіб), що відповідно до ст. 255 КУпАП уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. Аналіз ст. 255 КУпАП дає можливість зробити висновок, що в межах даної справи такими уповноваженими особами є працівники поліції.

В межах провадження у справі про адміністративне правопорушення суд не редагує та не змінює фабулу обвинувачення як в бік покращення становища особи, яка притягається до відповідальності, так і в бік погіршення, не збирає докази на підтвердження чи спростування обставин і фактів вчиненого правопорушення, а лише досліджує та оцінює надані докази, на підставі яких і ухвалює остаточне судове рішення. У противному випадку це призведе до перебирання судом на себе функцій органу обвинувачення, що є не сумісним з його правовою природою взагалі.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, передбачає суспільно-шкідливе діяння, зокрема, у виді провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

З протоколу № 5/15-32-09-02 про адміністративне правопорушення від 17 квітня 2024 року слідує, що інкриміноване ОСОБА_1 обвинувачення зводиться саме до провадження нею господарської діяльності з роздрібного продажу алкогольних напоїв без отримання ліцензії на провадження такого виду господарської діяльності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності виробництво і торгівля спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

У свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин, а для малих виробників виноробної продукції алкогольних напоїв без додавання спирту: вин виноградних, вин плодово-ягідних, напоїв медових), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю (ст. 15 вищезазначеного Закону).

Таким чином, провадження господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями може здійснюватися лише за умови наявності відповідного дозволу (ліцензії), що видається уповноваженим на те органом ліцензування у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3, 4 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» 25.04.2003 року № 3 здійснення фізичною особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, чи зареєстрованими юридичними особами та суб`єктами підприємництва - фізичними особами діяльності, що містить ознаки підприємницької та яка підлягає ліцензуванню, або здійснення без ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, за умови, що отриманий доход не становить великого розміру, складу злочину, передбаченого ст. 202 КК ( 2341-14 ), не утворює, а є адміністративним правопорушенням, передбаченим відповідно ст. 164 чи статтями 160, 160-2, 164-3, 177-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У свою чергу під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Тобто, притягнення фізичної особи, не зареєстрованої як суб`єкт господарювання, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП, а саме за фактом провадження господарської діяльності без отримання ліцензії, якщо такий вид господарювання підлягає ліцензуванню, може мати місце лише у тому випадку, коли на підставі достатньої сукупності належних, допустимих, достовірних доказів суд зможе зробити категоричний висновок щодо того, що фізична особа, яка не зареєстрована як суб`єкт господарювання, здійснювала підприємницьку діяльність щодо реалізації, зокрема, алкогольних напоїв, тобто систематично (не менше 3 разів протягом одного календарного року) на власний ризик та з метою отримання прибутку здійснювала продаж алкогольних напоїв.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складаються лише з: протоколу про адміністративне правопорушення та акту (довідки) про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним від 27 березня 2024 року.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, було виявлено в магазині, що відповідно до відомостей протоколу належить ФОП ОСОБА_2 . Однак матеріали справи не містять жодного документального підтвердження ані того, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, ані того, що магазин, в якому виявлено порушення, дійсно належить до виробничо-господарських об`єктів вказаної фізичної особи-підприємця.

Більше того, з самого початку матеріали справи не містили жодних офіційних відомостей щодо того, яким чином ОСОБА_1 має відношення до ФОП ОСОБА_2 та магазину, що начебто належить цьому суб`єкту господарювання. Отже, будь-якого документального та офіційного підтвердження факту перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , зайняття нею посади продавця-касира в магазині до матеріалів справи не долучено.

Отже, якщо особа перебуває у трудових відносинах з суб`єктом господарювання, займає посаду, наприклад, продавця-касира, що пов`язана з безпосереднім продажем товарів, то в такому випадку особа виконує власні посадові обов`язки, особисту трудову функцію, а не провадить господарську діяльність з реалізації певних товарів, оскільки в такому випадку ця особа не здійснює відповідні дії з метою отримання власного прибутку та на свій ризик, тобто такі дії не підпадають під ознаки підприємницької діяльності, а тому не можуть вважатися провадженням господарської діяльності.

Натомість провадження господарської діяльності здійснюється суб`єктом господарювання, у трудових відносинах з яким перебуває певна особа та займає, наприклад, посаду продавця-касира. Тому у випадку, якщо здійснюється провадження господарської діяльності без отримання відповідної ліцензії, то відповідальність за такі дії має наставати для суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність, а не для фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових відносинах. Притягнення фізичної особи до відповідальності за такі дії здійснюється у випадку, якщо буде встановлено, що саме ця особа на свій страх і ризик та з метою отримання власного прибутку, а не на виконання трудової функції, здійснювала продаж певних товарів, що потребувало отримання ліцензії.

Таким чином, з наданих суду матеріалів справи спростовується версія сторони обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, оскільки: якщо ОСОБА_1 займала посаду продавця-касира та перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , то в такому випадку виконання трудової функції щодо продажу товарів не може бути розцінено як провадження господарської діяльності саме з боку ОСОБА_1 , а тому протокол мав складатися відносно ФОП ОСОБА_2 ; у свою чергу надані матеріали справи не містять жодної доказової інформації щодо того, що ОСОБА_1 на власний страх і ризик та з метою отримання власного прибутку здійснювала продаж виявлених алкогольних напоїв, або хоча б пропонувала їх до продажу; тим більше матеріали справи не містять жодного доказового підтвердження провадження ОСОБА_1 господарської діяльності, а саме здійснення нею систематично (не менше 3 разів) діяльності щодо продажу алкогольних напоїв.

Таким чином, інкриміноване обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є необґрунтованим та «поза розумним сумнівом» з наявних матеріалів справи не знаходить своє об`єктивне підтвердження.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, як і її вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 23, 33, 34, 35, 164, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.164 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: