1Справа № 335/8282/24 3/335/2375/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює в ТОВ «Авіа Грейд» інженером, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 31.08.2012 видане ВРЕР №2 УДПІ ГУМВС України, тел. НОМЕР_2 ;

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.07.2024 року о 07 год. 54 хв. в м. Запоріжжі, Вознесенівський район по вул. Прибережна Автомагітраль, ЛЕП 2.73, керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатору «Alkotest Drager 6820», результат 0,42 %, тест № 2595.

Про повторність попереджений. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення: серії ААД № 817901 від 10.07.2024 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 адвокат Гріпас О.Ю. підтримав клопотання про закриття провадження, яке було надано суду 13.08.2024, додатково прохав долучити до матеріалів справи висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарський препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР від 10.07.2024 року № 6465 складений об 11 год.20 хв., в якому зазначено про відсутність ознак перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Також захисник Гріпас О.Ю. в судовому засіданні додатково пояснив, що поліцейськими допущено численні та суттєві порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та складення матеріалів справи. Зокрема, відсутні докази факту керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом у день та час, зазначений у протоколі. Відеозапис не є повним і безперервним, момент зупинки транспортного засобу та час надалі відсутні, а ще одну частину відеозапису здійснено не на службовий технічний пристрій, відомості про який відсутні в протоколі. Інкриміноване протоколом обвинувачення є неконкретним та не повним, оскільки у ньому відсутній факт згоди чи незгоди ОСОБА_1 з результатом огляду. Перед проходженням огляду на стан сп`яніння поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 порядок та процедуру проходження, його права та обов`язки, наслідки його дій. Належним чином не роз`яснено порядок застосування технічного приладу, право відмовитись від проходження на місці та пройти огляд в закладі охорони здоров`я, чи пройти на місці зупинки, але не погодитись з результатом, та забезпечити проходження його огляду в закладі охорони здоров`я. Про право пройти огляд в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 взагалі поліцейськими не роз`яснено. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 , після розмови з адвокатом, повідомив інспектору про необхідність проходження огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейські навіть після цього не роз`яснили йому про таке його право та повідомили, що процедура вже завершена, а протокол вже складено. Попри це, одразу після вказаних подій, ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд в закладі охорони здоров`я. Згідно висновку №6465 від 10.07.2024, складеного за результатами огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, ОСОБА_1 не перебував в стані сп`яніння, ознак сп`яніння не виявлено. Водночас огляд ОСОБА_1 на місці зупинки на стан сп`яніння проведено з застосуванням приладу Drager Alcotest 6820 з простроченим строком технічного обслуговування (калібрування), що ставить під сумнів результати огляду водія. До того ж результат технічного засобу Drager перебуває в межах похибки. Інші матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні. В протоколі в графі «До протоколу додаються» вказано «матеріали справи згідно опису» і не зазначено, які саме матеріали додаються, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП та п. 1 Розділу II Інструкції № 1395, та про недопустимість доданих доказів. Прохав справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу та події адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи записів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП. орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкримінується ОСОБА_1 полягає у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння. Суб`єктом зазначеного правопорушення є водій транспортного засобу.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані за ст. 130 ч. 1 КУпАП, за ознакою перебування в стані алкогольного сп`яніння. Предметом доказування винуватості особи за даним складом правопорушення є факт належного проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, суду надано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 817901 від 10.07.2024 складений о 07 год. 54 хв.; довідкою з бази даних підсистем «Адмінпрактика» виданою інспектором відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП лейтенантом поліції Д. Подрез; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме технічного приладу «Alkotest drager 6820» результат позитивний 0,41%; рапорт поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону 3 УПП в Запорізькій області ДПП капрала поліції Слєсарева О.; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; компакт-диск з відеозаписом фіксації правопорушення.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 17.12.2008 № 1103 (далі Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Порядок використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції регламентований Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення регламентований Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція №1395).

Щодо відсутності доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

З об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, може проявлятися, зокрема у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що і було поставлено у вину ОСОБА_1 .

При цьому суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом. Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до вимог п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з визначенням термінів, наведеному у п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пленумом Верховного Суду України у п. 27 Постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 визначено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Наведене дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке проявилось у керуванні особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак алкогольного сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та факт перебування водія в стані алкогольного сп`яніння. Лише при наявності усіх зазначених обставин поліцейський може складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вчинене у формі керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Поряд з цим, суд ухвалює рішення про притягнення особи до відповідальності у випадку наявності доказів, які доводять кожну із вищезазначених обставин, що в своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону даного адміністративного правопорушення.

Однак з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи на CD-диску, взагалі відсутній факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом у зазначений в протоколі день та час.

Так, відеозапис поліцейських починається з того, що невідома особа, на невідомий технічний пристрій, здійснює відеозапис якогось іншого технічного пристрою, на якому відображений якийсь транспортний засіб. На відеозаписі тривалістю 2 секунди не видно ані номерний знак автомобілю, ані того, хто перебуває в ньому, або керує ним. З цього відеозапису взагалі неможливо встановити факт керування транспортним засобом жодною особою.

ОСОБА_1 вперше з`являється на відеозаписі з портативного реєстратору поліцейського 474253 ОСОБА_2 , стоячи на узбіччі біля автомобіля. Тобто, на відеозаписах відсутній факт керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом у день та час, зазначений у протоколі.

Таким чином, відсутність у матеріалах справи доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у день та час, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на відсутність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того відеозапис, доданий до матеріалів справи, не є повним і безперервним, момент зупинки транспортного засобу та невідомий час надалі відсутній, а ще одну частину відеозапису здійснено не на службовий технічний пристрій, тобто не на службовий портативний відеореєстратор поліцейського, відомості про який відсутні в протоколі. Також суд звертає увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД № 817901 від 10.07.2024 в графі «Свідки чи потерпілі», вказано «Безперервна відеофіксація БК 474253, 474887», а в графі «До протоколу додаються» зазначено «матеріали справи згідно опису», тобто відсутня інформація про будь-який технічний засіб за допомогою якого здійснювався відеозапис.

Як зазначено вище, відеозапис починається з того, що невідома особа, на невідомий технічний пристрій, здійснює відеозапис якогось іншого технічного пристрою, на якому відображений якийсь транспортний засіб. На відеозаписі тривалістю 2 секунди не видно ані номерний знак автомобілю, ані того, хто перебуває в ньому, або керує ним.

Вказаний відрізок відеозапису здійснено не на службовий портативний відеореєстратор поліцейських, оскільки на вставці перед початком відрізку відео не зазначено за яким поліцейським закріплений реєстратор, а в якості джерела вказано «import», а не ID відеореєстратора поліцейського, як зазвичай, у відповідності до вимог Інструкції №1026 від 18.12.2018. Вказані обставини не виключають можливість того, що вказаний відеозапис здійснено на особистий телефон одного зі співробітників поліції. При цьому початок запису вказано 10.07.2024 о «09:10:35», а кінець о «09:10:39», що також не узгоджується з часом подій. Більш того на самому відеозаписі відсутні такі характерні ознаки, притаманні службовому портативному відеореєстратору, як інвентарний чи номенклатурний номер пристрою, тобто ідентифікаційний номер реєстратора, дата, місце та час здійснення відеозапису. І наостанок, відомості про застосування технічного засобу «import» відсутні в протоколі. Такі невідповідності та відсутність інформації про походження відео свідчать про його протиправне використання та як наслідок його недійсність.

Далі на 00:14 відеозапису починається відео з портативного реєстратору поліцейського 474253 ОСОБА_2 , початок запису 10.07.2024 о 07:54:32, кінець о 08:09:32. Відео починається о 07:54:32 з того, що поліцейський стоїть на проїзній частині з якимось приладом в руках (напевно «True cam», та здійснює заміри швидкості проїжджаючих автомобілів). Він підходить до авто на узбіччі, біля якого стоїть інша поліцейська та каже: «8374», у відповідь лунає: «- Все Саша» та він уходить (напевно продовжувати здійснювати заміри швидкості проїжджаючих автомобілів).

ОСОБА_1 вперше з`являється на відеозаписі стоячи на узбіччі біля автомобіля, на 02:43 відеозапису о 07:56:51 та на 01:24:32 відеозапису о 07:55:17. З суті діалогу є зрозумілим, що розмова триває вже певний час.

Таким чином, що відбувалось на місці перед тим, як ОСОБА_1 з`явився на відеозаписі, встановити не виявляється за можливе. Відсутність безперервного відеозапису позбавляє суд можливості у повному обсязі перевірити забезпечення та дотримання прав ОСОБА_1 , оцінити всю ситуацію в цілому та ухвалити рішення з виконанням стандарту доведення вини поза розумним сумнівом.

У той же час відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Інструкції № 1026 застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Згідно з п. 2 Розділу 2 Інструкції № 1026, портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Відповідно до п. 5 Розділу 2 Інструкції № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Пунктом 1 Розділу 7 Інструкції № 1026 передбачено, що під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються:

1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу;

2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

З положень п. 1 Розділу 8 Інструкції № 1026 вбачається, що вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

Таким чином, у порушення ч. 2 ст. 268 КУпАП та Інструкції № 1026 відеозапис, доданий до матеріалів справи не є повним, безперервним та записано на невідомий технічний пристрій, відомості про який не зазначено в протоколі.

До того ж у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року в рамках справи № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17 зроблено правовий висновок, що відеозапис, поданий поліцією на підтвердження факту порушення водієм правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Водночас суд звертає увагу на незрозумілості та неконкретності формулювань, зазначених в графах «Свідки чи потерпілі» та «До протоколу додаються», оскільки жодна з вищезазначених Інструкцій не містить вказаних назв, скорочень, документів чи речей. Будь-які описи ОСОБА_1 поліцейськими не надавались, згідно відеозапису вони не складались. Інформація про будь-який технічний засіб за допомогою якого здійснювався відеозапис у протоколі відсутня. Жодної конкретики, які саме матеріали додаються, в протоколі не зазначено, а тому вони не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази у даній справі.

Частиною 1 ст. 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З положень п. 1 Розділу II Інструкції № 1395 до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються: 1) письмові пояснення свідків правопорушення в разі їх наявності; 2) акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу в разі здійснення його затримання; 3) акт огляду на стан сп`яніння в разі проведення огляду на стан сп`яніння; 4) інші документи та матеріали, які містять інформацію про правопорушення.

Крім того сторона захисту звертає увагу суду на те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено поліцейськими з суттєвими порушеннями вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції №1452/735 та Порядку № 1103, а його результати слід визнати недійсними.

Так, судом встановлено, що на відеозаписі не зафіксовано жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а його поведінка була абсолютно адекватною до подій, що відбувались. На відеозаписі чітко видно, як ОСОБА_1 спокійно та адекватно обстановці розмовляє зі співробітниками поліції, без будь-яких порушень мови, координації рухів, тремтінь пальців рук тощо. Зафіксований на відеозаписі характер поведінки ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не дає підстав для висновку про наявність у нього хоча б однієї з ознак алкогольного сп`яніння, передбачених Інструкцією № 1452/735.

Незважаючи на відсутність підстав, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6820, на що він погодився. Результат тесту № 2595 - 0,42‰ проміле.

Водночас у порушення пунктів 4, 5 Розділу II Інструкції №1452/735 перед проведенням огляду поліцейськими не роз`яснено ОСОБА_1 порядок застосування технічних засобів та проведення процедури огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з відеозаписом поліцейські, ані перед, ані впродовж огляду, взагалі не роз`яснили ОСОБА_1 порядок та процедуру проходження, його права та обов`язки, наслідки його дій. Належним чином не роз`яснили право відмовитись від проходження на місці зупинки та пройти огляд в закладі охорони здоров`я, чи пройти на місці зупинки, але не погодитись з результатом, та забезпечити проходження його огляду в закладі охорони здоров`я упродовж двох годин. Як і не роз`яснили наслідки відмови від проходження огляду на місці, згоди чи незгоди з результатом тесту тощо.

При цьому судом не встановлено те, що поліцейськими повідомлялося ОСОБА_1 про можливість проходження огляду в закладі охорони здоров`я та роз`яснювалось, коли та за яких умов це відбувається.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 , після розмови з адвокатом, повідомив інспектору про необхідність проходження огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейські навіть після цього не роз`яснили йому про таке його право та повідомили, що процедура вже завершена, а протокол вже складено.

На 02:41:50 відеозапису о 09:11:42 поліцейська каже: «- Тримайте під відеозапис я вам передала ТД, водійське ви мені дали. Так, і ще очікуєм, що зі змістом протоколу я вас ознайомила. Мені кажуть, що нада їхать на Сєдова. Розгляд справи вже завершено, ви з результатом погодились, матеріали складено. Сказали, що ви повинні були все одно на Сєдова… - Ви погодились з результатом. Я вам запропонувала безпосередньо пройти на місці зупинки ТЗ. Ваші права ніяким чином не були порушені. Якщо ви вважаєте, що я порушила якимось чином права особи яка ….усе у відповідності було зроблено по процедурі і ніяким чином не, ніяким чином не було вас обмежити в тому чи іншому праві…».

Водночас вказана поведінка та дії поліцейських не відповідають вимогам чинного законодавства та спрямовані не на дотримання прав особи, а навпаки, на їх порушення. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 раніше не притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, вперше опинився в такій ситуації та не будучи юристом або знавцем у галузі права, тобто особою, яка не тільки знає, а й розуміє юридичне значення своїх дій, без належного роз`яснення процедури проходження огляду на стан сп`яніння та його прав, з боку поліцейських, останній не міг належним чином реалізувати свої права.

Попри це, одразу після вказаних подій ОСОБА_1 самостійно пройшов огляд в закладі охорони здоров`я. Згідно висновку КНП «ОКЗ ПНД та СЗХ» ЗОР № 6465 від 10.07.2024, складеного за результатами огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, останній не перебував в стані сп`яніння, ознак сп`яніння не виявлено.

Тому, з урахуванням наведеного та приймаючи до уваги вимоги ст. 266 КУпАП, суд вважає, що порядок визначення ознак сп`яніння та подальший проведений працівниками поліції огляд на стан сп`яніння було проведено з істотними порушеннями, що є підставою для визнання огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння недійсним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що фабула адміністративного правопорушення, вказаного в протоколі, є неконкретною та не повною, оскільки у ній відсутні відомості про згоду чи незгоду ОСОБА_1 з результатом огляду. Зокрема, вказані факти впливають на кваліфікацію дій ОСОБА_1 та порушують право особи на захист.

Так, згідно з абз. 2 п. 5 Порядку № 1103 «Підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності».

Як зазначено вище в протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №817901 від 10.07.2024 інкриміноване правопорушення не містить згоди ОСОБА_1 з результатом огляду на стан сп`яніння. Таким чином, висунуте обвинувачення суперечить вимогам порядку абз. 2 п. 5 Порядку № 1103.

Між тим, протокол про адміністративне правопорушення є підставою для провадження у справі про адміністративне правопорушення. Від того, чи правильно він складений, залежить своєчасність, правильність розгляду за суттю справи про адміністративне правопорушення та обґрунтованість застосування стягнення.

Виходячи з положень статті 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є документом, який є підставою для висунутого обвинувачення.

При цьому розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Водночас ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає три самостійні об`єктивні сторони адміністративного правопорушення, а саме: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції - що заборонено п.2.9 (а) (б)Правил дорожнього руху; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів - що заборонено п.2.9 (г)Правил дорожнього руху; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - що заборонено п.2.5 Правил дорожнього руху.

Суд, будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також, суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У той же час Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин, викладених в протоколі.

Враховуючи викладене, інкриміноване протоколом обвинувачення є неконкретним та не повним, оскільки у ньому відсутні відомості про згоду чи незгоду ОСОБА_1 з результатом огляду. А враховуючи те, що він просив доставити його до медичного закладу, то беззаперечне визнання ним результатів огляду на місці зупинки викликає обґрунтовані сумніви.

Крім того огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведено з застосуванням приладу Drager Alcotest 6820 з простроченим строком технічного обслуговування (калібрування), що ставить під сумнів результати огляду водія. До того ж результат тесту перебуває в межах похибки.

Так, Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочний інтервал вимірювачів вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається 1 рік. Тобто, технічні засоби, що використовуються органами національної поліції для проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння, проходять технічне обслуговування з інтервалом в 1 рік.

Проте, офіційною Інструкцією з експлуатації газоаналізатору Alcotest Drager 6820, розміщеною на офіційному інтернет-сайті виробника визначено (https://www.draeger.com/Content/Documents/Content/alcotest-6820-ifu-9033426-ru.pdf),що умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог, що наведені у розділі 10 «Технічні дані». А розділом «Калібрування» передбачено інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки, яка має проводитися кожні шість місяців (аркуш 18 інструкції).

Профільна Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного сп`яніння (п.п. 3-4 Розділу II) передбачає, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу.

Згідно з п. 5 Розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» - перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності і свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

При дослідженні відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 не було проінформовано про порядок застосування відносно нього спеціального технічного засобу, який має сертифікат відповідності та відповідне свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки спеціального приладу Alcotest Drager 6820.

Крім того нормами частини 2 статті 8 «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

З наведеного вбачається, що технічне обслуговування (перевірка калібровки) газоаналізатору Alcotest Drager 6820 має проводитись кожні шість місяців, згідно вимог інструкції з експлуатації даного технічного засобу, оскільки відповідне передбачено Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що газоаналізатор Alcotest Drager 6820 серійний номер ARHJ 0299, за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, востаннє проходив перевірку калібровки 10.10.2023, тобто 9 місяців тому, а отже порушено встановлений в інструкції шестимісячний строк калібрування.

Крім того в продовження підстав неправомірного застосування Alcotest Drager 6820 суд звертає увагу також на факт можливого спотворених даних, відображених у вказаному технічному приладі. Так, у чеку Drager Alcotest 6820 № 2595 від 10.07.2024 о 08:14 вказана температура, при якій проводились заміри, + 31 °С. Однак, вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки за даними гідрометеорології, станом на 08:00 10.07.2024 температура складала +26°С.

Таким чином, на думку суду, порушення шестимісячного строку калібрування Drager Alcotest 6820 могло вплинути на неправильне визначення температури, та не виключено, що і на сам результат тесту на алкоголь.

При цьому, згідно з п. 22 розділу ІІІ вищевказаної Інструкції, «висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені із порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними».

За таких умов, враховуючи, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушеннями положень діючого законодавства, його результати слід визнати недійсними.

Аналогічні правові позиції викладено в постановах Дніпровського апеляційного суду від 24.10.2023 у справі № 187/1391/23, Закарпатського апеляційного суду від 16.02.2024 у справі № 308/5657/23, Миколаївського апеляційного суду від 05.04.2024 у справі № 488/4984/23.

Крім того стосовно допустимості відсотку вмісту алкоголю, виявленого у ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Пунктом 7 Інструкції №1452/735 передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Водночас пунктом 5 статті 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року (ратифікована у 1974 році) визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю. Також має бути передбачений допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищенням якого є несумісним з керуванням транспортним засобом.

У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Таким чином, межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно з нормами міжнародного права, повинна становити не більше 0,5 проміле.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи за результатами огляду у ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в повітрі 0,42 проміле. Вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 не перевищував гранично допустиму норму згідно з нормами міжнародного права 0,5 проміле.

Враховуючи той факт, що згідно з інструкції та технічних характеристик приладу Drager Alcotest, допустимі похибки вимірювань при робочому приладі у відповідності до температури повітря та дрейф чутливості приладу (типовий: 0,4% показання за місяць), а також порушений строк калібрування приладу, результат Drager Alcotest № 2595 перебуває в межах технічної похибки.

Більш того судом взято до уваги й те, що з урахуванням вимог ст. ст. 8 та 9 Конституції України, за якими в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж передбачені законом України, повинні застосовуватися правила міжнародного договору. Це твердження ґрунтується на статті 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 року, учасницею якої є Україна: «…учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору».

Крім того протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП не може бути визнаний належними доказом у цій справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Рапорт працівника поліції, який міститься у матеріалах справи теж не є належним та допустимим доказом, через те, що він відображає виключно суб`єктивну думку працівника поліції. До того ж в розумінні статті 251 КУпАП, такий рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення (зокрема, до такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.05.2020 у справі № 524/5741/16-а).

Візуальне спостереження працівниками органу Національної поліції щодо допущення особою порушення вимог Правил дорожнього руху може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 квітня 2018 року у справі з єдиним унікальним № 338/1/17 (адміністративне провадження № К/9901/15804/18).

До того ж, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення (Постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17).

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст.ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а (2-а/216/33/17), притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №536/1703/17 (К/9901/3839/17).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 ЄСПЛ звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Приймаючи дане рішення, суддя керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Так, з досліджених в ході розгляду справи наданих суду доказів судом не встановлено достовірних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 , відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, містять достатні дані, які б відображали вчинення останнім такого адміністративного правопорушення.

Таким чином, на переконання суду, долучені до адміністративного матеріалу докази є сумнівним та не підтверджують наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Коробов проти України»).

Інших доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, співробітниками патрульної поліції суду не надано.

Оцінивши докази, долучені до справи, суд приходить до висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, інкримінованого ОСОБА_1 ..

Як вже зазначалося, ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Таке положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням викладеного, дана справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 9, 130, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: О.О. Романько