Номер провадження: 33/813/979/24
Номер справи місцевого суду: 521/197/24
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Толкаченко О. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Соколовської Є.Р., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та його представника адвоката Румянцева О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Слаблюка В.М. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави.

Крім того стягнутий судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Обставини справи та вимоги апеляційної скарги

Оскарженою постановою суду першої інстанції встановлено, що 15.12.2023 о 17:15 годині в м. Одеса, Малиновський район, вул. Нескучна, буд 40 водій ОСОБА_1 керуючи т/з «Cadillak SRX» д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті рівнозначних доріг вул. Нескучна та вул. Бородинська не надав дорогу автомобілю «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з правого боку на вул. Нескучна, та скоїв з ним зіткнення, внаслідок ДТП т/з отримали механічні пошкодження, що призвело до матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 16.12 ПДР України, та вчиним адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник Слаблюк В.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржену постанову скасувати та постановити нову, якою притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції всебічно не з`ясував обставини у справі, в зв`язку з чим висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Захисник вважає, що судом не були прийняті до уваги пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та її представника, жодної правової оцінки дані пояснення в оскарженій постанові не отримали.

Захисник зауважив, що перед настанням ДТП ОСОБА_1 , під`їжджаючи до рівнозначного перехрестя, впевнився, що ніхто не рухається праворуч, та почав виїжджати на перехрестя, як того вимагає п. 16.12 ПДР України, при цьому будь-якого транспортного засобу який би наближався до перехрестя ОСОБА_1 не бачив. Закінчуючи свій маневр, ОСОБА_1 раптово відчув удар у праву задню частину свого транспортного засобу.

При цьому, ОСОБА_1 рухався приблизно зі швидкістю 30-40 км/год., дорожнє покриття на даній ділянці руху має безліч вибоїн, які взагалі не дають можливості рухатися з перевищенням максимальної швидкості руху.

Сторона захисту стверджує, що перед настанням ДТП транспортний засіб «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 рухався з великою швидкістю, оскільки, по-перше, від удару автомобіля ОСОБА_1 , його транспортний засіб було віднесено на зустрічну смугу руху, що підтверджується схемою ДТП (міститься в матеріалах справи). По-друге, на початку здійснення маневру ОСОБА_1 праворуч не бачив жодного транспортного засобу, що свідчить про те, що транспортний засіб «Opel Astra» д.н.з. НОМЕР_3 значну відстань за незначний час.

За таких обставин захисник вважає, що порушення ОСОБА_2 п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год., перебуває у прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

Представник потерпілого ОСОБА_2 адвокат Румянцев О.Г. подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив про обґрунтованість постанови суду першої інстанції та просив її залишити без змін.

При цьому зазначив, що водій ОСОБА_1 повинен був надати перевагу водію ОСОБА_2 , оскільки останні наближався до нього праворуч та, в силу п.16.12 ПДР, мав превагу у русі.

Представник потерпілого вважає, що обставини, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі суперечать схемі ДТП.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник адвокат Румянцев О.Г. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши учасників апеляційного розгляду, дослідивши вимоги апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.

Згідно з положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 16.12 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 732614 від 15 грудня 2023 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Cadillac SRX, д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті рівнозначних доріг вул. Нескучна та вул. Бородинська, не надав дорогу транспортному засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з правого боку по вул. Нескучна, та допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина водія ОСОБА_3 підтверджується зібраними в справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП та письмовими поясненнями.

Зі схеми місця ДТП, доданої до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 732614 від 15 грудня 2023 року, пояснень учасників пригоди, що наявні в матеріалах справи та були належним чином досліджені апеляційним судом, вбачається, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Cadillac SRX, д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті рівнозначних доріг вул. Нескучна та вул. Бородинська, не надав дорогу транспортному засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з правого боку по вул. Нескучна, та допустив з ним зіткнення.

Так, під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 стверджував, що він рухався з безпечною швидкістю, проїжджаючи перехрестя пересвідчився, що інших транспортних засобів, зокрема які наближались праворуч, не має, та продовжив рух. Закінчуючи проїзд перехрестя відчув сильний удар в задню праву частину автомобіля. На його думку ДТП сталася у зв`язку із тим, що водієм транспортного засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_3 було перевищено швидкість руху.

В свою чергу потерпілий ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду наполягав на тому, що він не перевищував швидкість та рухався з дотриманням ПДР.

За таких обставин, апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про те, що водій ОСОБА_2 перевищив швидкість, а тому з його вини сталася ДТП, оскільки стороною захисту не надано жодних доказів для підтвердження вказаних обставин.

При цьому, будь-які докази, які б свідчили про відсутність збоку ОСОБА_3 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, або спростовували обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Більше того, під час судового розгляду сторона захисту не зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про призначення транспортно-трасологічної експертизи, з метою визначення швидкості автомобілів.

Оцінюючи викладені обставини апеляційний суд вважає, що, оскільки водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Cadillac SRX, д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті рівнозначних доріг вул. Нескучна та вул. Бородинська, не надав дорогу транспортному засобу Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався з правого боку по вул. Нескучна, та допустив з ним зіткнення, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що в діях водія ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Положеннями п.1.4. Правил передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд переконаний, що належним виконанням вимог Правил дорожнього руху України, водій автомобіля Cadillac SRX, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , тому дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини водія ОСОБА_1 , який на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, який рухався з правого боку та допустив з ним зіткнення.

Щодо інших доводів, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, апеляційний суд зазначає про таке.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин справи зроблений обґрунтований висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ст.124 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 необґрунтованою і не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.О. Толкаченко