П О С Т А Н О В А

іменем України

29 лютого 2024 року м.Снігурівка

справа № 485/245/24

провадження №3/485/177/24

Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області Бодрова О.П., за участі секретаря судового засідання Літвінової Д.Ю., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши матеріали, які надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , начальника медичного супроводження начальника медичної служби Центру комплектування та рекрутингу морської піхоти ВМС ЗСУ, капітана, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

установила:

Відповідно до протоколу від 26 січня 2024 року, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді начальника медичної служби начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, на порушення вимог, ст. 9, 11, 12, 16, 82-84, 87 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.2-4 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022, протягом періоду з 31.08.2023 по 20.12.2023 належний облік особового складу військової частини, які перебувають на лікуванні, не здійснював; не знав стан хворих, що лікуються в інших лікувально-профілактичних закладах, а саме, не знав про стан хворого старшого матроса ОСОБА_2 , якого направлено на лікування до іншого лікувально-профілактичного закладу (Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (м.Одеса), однак на лікуванні в медичному закладі останній не перебував, за медичною допомогою не звертався, а проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з проходженням військової служби до моменту смерті, внаслідок чого за час ухилення від виконання обов`язків військової служби військовою частиною НОМЕР_1 старшому матросу ОСОБА_2 було безпідставно виплачене грошове забезпечення, у розмірі 77702,37 грн, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Дії за протоколом кваліфікують за ч.2 ст.172-15 КУпАП, як недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

ОСОБА_1 у судове засідання винним себе не визнав, пояснив, що він є начальником медичного супроводження-начальником медичної служби Центру комплектування та рекрутингу морської піхоти ВМС ЗСУ. Ним 31 серпня 2023 року було як начальником медичної-служби начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 видане направлення старшому матросу ОСОБА_2 на обстеження до лікаря травматолога, у якого діагностовано запалення на набряк лівого колінного суглобу. На лікування він ОСОБА_2 не направляв.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення обґрунтована такими дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОДМ №-106 від 26.01.2024, в якому викладені обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення;

- доповіддю про подію, смерть старшого матроса призваного під час мобілізації ОСОБА_2 ;

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 31.08.2023;

- письмовими поясненнями ОСОБА_3 ;

- витягом з ЄРДР;

- копію свідоцтва про смерть;

- відповіддю Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 25.12.2023;

- витягом із наказу №93 від 03.04.2023;

-витягом із наказу №360 від 22.12.2023;

- копію військового квитка ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 ;

- витягом з наказу №400 від 22.12.2023.

Особою, яка притягується до адміністративної відповідальності під час розгляду справи надано суду:

-направлення №542 від 31.08.2023;

-копію наказу №1285 від 21.12.2023;

-службову характеристику ОСОБА_2 ;

-медичну характеристику ОСОБА_2 .

Оцінюючи досліджені докази, приходжу до таких висновків.

У статті 1 КУпАП, встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини другої статті 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони, правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою, службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

Якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків внаслідок нетривалої роботи на посаді та за відсутності досвіду тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

З наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що він мав місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Відповідно до ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.87-1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Українин начальник медичної служби полку зобов`язаний організовувати якісне проведення медичного огляду та обстеження особового складу, особисто брати участь в амбулаторному прийомі, оглядати хворих, що перебувають у медичному пункті і направляються до закладів охорони здоров`я; знати стан хворих, що залишаються в медичному пункті, і контролювати їх лікування; знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати.

Разом з тим, з долучених доказів не вбачається, що ОСОБА_1 не здійснював належний облік особового складу військової частини, які перебувають на лікуванні та здійснював направлення ОСОБА_2 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м.Одеса) на лікування, оскільки з наданого направлення №542 від 31.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 31 серпня 2023 року виписав направлення старшому матросу ОСОБА_2 на обстеження до лікаря травматолога, у якого діагностовано запалення на набряк лівого колінного суглобу.

З витягу з наказу №246 від 31.08.2023 про вибуття до ВМКЦ (м.Одеса) на лікування ОСОБА_2 неможливо встановити, що наведений наказ був доведений ОСОБА_1 , він не містить підпис останнього.

Таким чином, суду не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про недбале ставлення військової службової особи до військової служби.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.2 рішення Конституційного суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та враховуючи те, що встановлені судом обставини та пояснення особи, яка притягується до відповідальності, не підтвердили факт недбалого ставлення ОСОБА_1 до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, а наявні у матеріалах справи докази не дають можливості прийти до однозначного висновку про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суддя вважає, що провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. 247,250-252,280,283,284 КУпАП,

постановила:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 , закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом10 (десяти) днів з дня винесення постанови.

У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя О.П. Бодрова