Справа № 931/748/24 Провадження №33/802/773/24 Головуючий у 1 інстанції:Масляна С. В.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участі захисника ОСОБА_1 адвоката Полетило П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Полетило Павла Сергійовича на постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого у ТОВ «Забіяка» фаршомісильщиком, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Також з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 жовтня 2024 року о 09:52 год. в с.Марковичі на вул.Центральній керував автомобілем марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із такою постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Полетило П.С. подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що вона є необґрунтованою та незаконною через порушення норм законодавства. Зазначає про те, що працівники поліції безпідставно зупинили ОСОБА_1 та не повідомили причину зупинки, тобто вони діяли не у спосіб, передбачений Законом України «Про Національну поліцію», чим порушили ст.19 Конституції України. Відеозаписом стверджується, що на й прохання ОСОБА_1 працівники поліції не повідомили йому причину зупинки, у тому числі враховуючи, що він будь-яких ПДР не порушував.

Окрім того зазначає, що згідно технічних характеристик спеціального технічного приладу «Drager Alkotest 6810», за допомогою якого ОСОБА_1 проходив огляд на місці зупинки транспортного засобу, границі допустимої похибки цього приладу можуть складати +-0,06 проміле у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. Максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до міжнародного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Тому мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно з нормами міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається і у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові та повітрі, що видихається становить 0,5 проміле. Таким чином, виявлений у ОСОБА_1 вміст алкоголю 0,37 проміле, не може вважатись таким, що перевищує допустиму норму, за якої може настати адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП. Проте, місцевий суд на ці обставини, уваги не звернув та відповідно прийшов до неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилаючись на вищевикладене, захисник просить скасувати оскаржувану постанову судді та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. При цьому, будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду не подавав. А тому, апеляційний суд враховуючи положення ст.268 КУпАП вважає за можливе справу розглянути у відсутності цієї особи.

Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги в її межах, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Полетило П.С., який скаргу підтримав з підстав викладених у ній, а також не заперечував щодо розгляду справи у відсутності його довірителя, апеляційний суд доходить наступного висновку.

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.247, 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Апеляційний суд вважає, що судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За положеннями ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту вказує про відсутність в матеріалах справи доказів, якими доводиться винуватість ОСОБА_1 про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проте, такі доводи на увагу суду не заслуговують з огляду на таке.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №146335 від 09.10.2024, за змістом якого ОСОБА_1 09 жовтня 2024 року о 09:52 год. в с.Марковичі керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, який він підписав і отримав його копію;

- роздруківкою із спеціального технічного приладу «Drager Alkotest 6810» від 09.10.2024, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 як водій маючи ознаки алкогольного сп`яніння (виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей) проходив огляд на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, і за його результатом перебував в стані алкогольного сп`яніння 0,37 проміле. Роздруківка та акт підписані ОСОБА_1 , з якого водночас вбачається, що він згідний з результатом огляду;

- рапортом поліцейського з РПП СПД №1 (сел.Локачі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області О.Гомона від 09.10.2024, де він виклав ті обставини, які фактично зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначив і причину зупинки це не пристебнутий пасажир ременем безпеки;

- розпискою ОСОБА_1 від 09.10.2024 про те, що він зобов`язується не керувати транспортним засобом до повного витвереження;

- письмовим поясненням ОСОБА_1 від 09.10.2024, які він надав працівникам поліції на місці події, де зазначив, що згідний з результатом огляду.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами з боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано як працівники поліції рухаються за автомобілем, який був зупинений. Надалі працівниками поліції під час спілкування із ОСОБА_1 як водієм, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим він добровільно без будь-якого примусу погодився на проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу на місці зупинки транспортного засобу. Результат такого огляду був позитивний 0,37% проміле алкоголю. З таким результатом він був згідний і в медичний заклад для проходження медичного огляду не виявив бажання їхати. Надалі, працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, з яким ознайомлено ОСОБА_1 і, який він підписав та отримав його копію.

Такий відеозапис на думку апеляційного суду є цілком належним і допустимим доказом, яким підтверджено події, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною доказами, що містяться в матеріалах справи і, які суд вважає належними та допустимими в розумінні ст.251 КУпАП.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а накладене на нього адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, безпідставними є доводи сторони захисту про безпідставну зупинку ОСОБА_1 , що відповідно тягне за собою недопустимість усіх доказів у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зупинкою транспортного засобу стало те, що пасажир автомобіля не був пристебнутий ременем безпеки.

Що стосується апеляційних доводів про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння з урахуванням положень Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, то апеляційний суд вважає, що положення зазначеної Конвенції застосуванню у даному випадку не підлягають, з огляду на таке.

Положеннями вищевказаної Конвенції передбачено, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Отже, Конвенція про дорожній рух не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰, який визначений п.7 Розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ України та МВС України від 09.11.2025 №1452/735.

Водночас, надані стороні захисту на адвокатський запит копії документів законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі Drager Alkotest 6810 №ARВН-0659, який використовувався 09.10.2024 працівниками поліції при огляді на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, жодним чином не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що він у цей день перебував в стані алкогольного сп`яніння при керуванні транспортним засобом.

Таким чином, апеляційні доводи про те, що виявлений у ОСОБА_1 вміст алкоголю 0,37 проміле не може вважатись таким, що перевищує допустиму норму, за якої може настати адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП, є цілком неспроможними.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення та перевірені у порядку ст.294 КУпАП, жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

А тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді, - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Полетило Павла Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Локачинського районного суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року, без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк