КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника Сулиги Станіслава Олеговича на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року, винесену за результатами розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, захисник Сулига С.О.подав апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження захисник Сулига С.О.посилається на те, що копію оскаржуваної постанови він отримав лише 04 грудня 2023 року, що унеможливило вчасне звернення з апеляційною скаргою, оскільки для обґрунтування доводів необхідно було ознайомитися із мотивацією прийнятого рішення, а відтак уважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року підлягає поновленню.

Розглянувши клопотання захисника, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази, що спростовують його доводи у цій частині.

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду ОСОБА_2 посилається на те, що при розгляді справи судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Зазначає, що оскаржуваною постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення ним вказаного правопорушення.

Крім того, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив. Захисник вважав за можливе провести розгляд у відсутність ОСОБА_2 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи в квартирі за її місцем проживання, ображав її, погрожував, повідомив, що в квартирі він розмістив камери та за всім спостерігає, маючи намір викласти у мережу Інтернет відео-, фото-матеріали її приватного життя. Також ОСОБА_1 погрожував та ображав її через текстові повідомлення, надіслані за допомогою мессенджеру. Його погрози вона сприймала як реальні, внаслідок чого постійно перебувала у стресовому стані.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_4 заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, наполягала, що дії ОСОБА_1 є саме домашнім насильством, а не побутовою сваркою. Потерпіла ОСОБА_3 реально пережила психічне насильство та була налякана. ОСОБА_1 погрожував потерпілій, шантажував та ображав, що є психічним насильством.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи, наведені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників, які з`явилася в судове засідання, вважаю, що ОСОБА_2 підлягає поновленню строк на апеляційне оскарження, проте, апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як убачається із адміністративних матеріалів, приймаючи постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду законним і обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, і такі діяння є умисними.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №274032 від 13 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 13 жовтня 2023 року о 16:00 год., за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, що виразилось у словесних образах, погрозах, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров'ю.

Обставини, викладені у адміністративному протоколі, підтверджуються зафіксованими на відеозаписі даними, а також поясненнями ОСОБА_3 , рапортом старшого інспектора СПДН ВП Дарницького УП ГУНП у м. Києві Віталія Бойчука.

За таких обставин, суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №917903 від 11 жовтня 2023 року не відповідає вимогам щодо його форми і змісту, визначеними положеннями ст. 256 КУпАП, оскільки в графі: «склад адміністративного правопорушення» не вказано прізвища, ім`я та по батькові особи, якою було вчинено правопорушення, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог, викладених в ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

В протоколі зазначено відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому, вимоги про додаткове зазначення в графі протоколу: «склад адміністративного правопорушення» прізвища, ім`я та по батькові особи, якою було вчинено правопорушення, положення в ч. 1 ст. 256 КУпАП не містять.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №917903 від 11 жовтня 2023року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає вищевказаним вимогам.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, на переконання суду апеляційної інстанції,твердження ОСОБА_2 щодо невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та у повній мірі спростовуються сукупністю досліджених як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

Переконливих доводів, які безумовно спростовували би висновки суду, викладені в постанові, і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, - апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року - залишенню без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження

постанови Дарницького районного суду міста Києва від 24.11.2023 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Олена СІТАЙЛО

Справа № 33/824/271/2024 Головуючий суддя у 1-й інстанції: Шаповалов К.В.

Суддя в апеляційній інстанції: Сітайло О.М.