Справа номер 237/713/24
Номер провадження 3/237/1933/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Приходько В.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, матеріали якої надійшли з військової частини НОМЕР_1 стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Чернігівської області, громадянина України, особу встановлено паспортом громадянина України НОМЕР_2 виданий 05.07.2017 року органом 7410, місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ,

який притягується до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу НОМЕР_1 №10, 15.01.2024 року, о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати законні вимоги заступника командира з морально-психологічного забезпечення 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , а саме висунутися на бойові позиції мотопіхотного батальйону для заняття оброни та несення чергової служби, обладнання позиції.

Гр. ОСОБА_1 з протоколом ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, до судового засідання не з`явився.

Захисник ОСОБА_1. - ОСОБА_3 надав суду клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення, посилаючись на невідповідність викладених в протоколі обставинах, реальним подіям які мали місце 15.01.2024 року.

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінюючи докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд, тобто право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи, забезпечується незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною 2 ст. 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Вивчивши матеріали протоколу про адміністративні правопорушення суд погоджується із доводами сторони захисту про закриття провадження по справі.

Суд звертаю увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складений 15.01.2024, а пояснення від свідків правопорушення відібрані 16.01.2024. В медичній характеристиці дата видання відсутня. Витяги із наказів належним чином не засвідчені. Таким чином, суд погоджується, що складанню протоколу про адміністративне правопорушення повинно передувати відібрання пояснень та збір документів, за наслідками якого особа, уповноважена на складення протоколу приймає відповідне рішення щодо наявності чи відсутності у діях військовослужбовця ознак адміністративного правопорушення. Вказане вище у своїй сукупності становить порушення Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МОУ від 23.10.2021 року за №239.

Крім цього, суд вказує, що військова частина звернулася до суду 19.02.2024 із пропущенням встановленого строку, що підтверджується Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно якого автоматизований розподіл справи здійснено 19.02.2024. Отже, при зверненні до суду із матеріалами справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП було допущено численні порушення Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, у тому числі щодо звернення до суду із пропуском встановленого строку.

Досліджуючи надані суду матеріали встановлено, що матеріали адміністративної справи не містять належних та допустимих доказів, що підтверджують повноваження тимчасово виконуючого обов`язки командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , як командира військової частини, на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, в розумінні наведених вище положень Дисциплінарного статуту ЗСУ для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 127-10 КУпАП наказ має бути виданим безпосереднім командиром. В супереч вказаному, наказ був повідомлений заступником командира роти з морально-психологічного забезпечення.

У відповідності до приписів ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Кодексом України про адміністративні правопорушення, Конституцією України або іншими Законами України, не передбачено покладення на суд функції підтримання обвинувачення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, доведення винуватості особи.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справах «Malofeyeva v. Russia» та «Karelin v. Russia» у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Переконливих доказів факту вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 матеріали справи не містять. Відсутність відеозапису фіксації вчинення адміністративного правопорушення також відіграє негативну роль в доказуванні винуватості останнього, що дає суду підстави об`єктивно засумніватися в обставинах справи, в зв`язку із тим, що належними дослідженими у судовому засіданні доказами, поза розумним сумнівом суду такі факти не доведені.

З огляду на викладене, відомості викладені в протоколі про адміністративне правопорушення суд оцінює критично, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, а обставини вказані в протоколі про адміністративні правопорушення є суперечливими та не відповідають дійсності.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону. Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25). Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості. Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст.251 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено достатніх доказів вчинення ОСОБА_1 дій, зазначених в протоколі. За таких обставин суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.172-10,245,247,251,252,266,280,283-285 КУпАП, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-10 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови апеляційної скарги до Мар`їнського районного суду Донецької області.

Суддя Вікторія Анатоліївна Приходько