Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Таргонія В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Таргонія Валерія Олександровича на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 14 травня 2024 року, близько 09:50 год. керуючи автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул.Глушець в м.Луцьку Волинської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, наслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а ОСОБА_2 , - тілесні ушкодження, чим порушив ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді, захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Таргоній В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм законодавства просить її скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити.

Зазначає про те, що суд посилаючись на те, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 встановлено, що при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу він візуально спостерігав велосипедиста ОСОБА_3 , який наближався до пішохідного переходу, однак жодних заходів для уникнення наїзду не вжив. Проте, таке твердження суду є безпідставним, оскільки велосипедист ОСОБА_3 непередбачено виїхав з пішохідної доріжки на проїзну частину нерегульованого пішохідного переходу, де рухався ОСОБА_1 з дозволеною в населеному пункті швидкістю руху до 50 км/год. Побачивши велосипедиста ОСОБА_3 на проїзній частині дороги ОСОБА_1 здійснив різке гальмування, проте автомобіль все ж таки ще продовжував повільно рухатись внаслідок чого зіткнувся з цим велосипедистом. Відразу ж після зупинки автомобіля, ОСОБА_1 перемістив ОСОБА_3 з проїзної частини дороги у безпечне місце та викликав карету швидкої допомоги і повідомив працівників поліції. В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснював такі обставини, однак суд розцінив їх як намагання уникнення від адміністративної відповідальності. Також зазначає про те, що велосипедист повинен перетинати пішохідний перехід виключно як пішохід, тобто пішки, ведучи велосипед в руках, а не рухаючись на ньому.

Окрім того, захисник вказує на те, що судом при застосуванні до ОСОБА_1 адміністративного стягнення не було належним чином враховано положень ст.33, 34 КУпАП, тобто характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують відповідальність. Так, суд не врахував, що ОСОБА_1 вперше притягується до адміністративної відповідальності, відразу ж зупинив автомобіль, викликав карету швидкої допомоги та працівників поліції на місце події, а також не дивлячись на те, що ДПТ сталась з вини велосипедиста ОСОБА_3 , надав останньому матеріальну допомогу для покращення стану його здоров`я. Також не враховано судом і майнового стану ОСОБА_1 як особи, яка працює водієм і отримує заробітну плату, а позбавивши його права керування транспортними засобами, позбавив його права на професійну діяльність як водія.

Крім того, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення від 12.08.2024 з посиланням на те, що він пропущений з поважних на те причин. Зазначає, що оскаржувану постанову він як захисник отримав лише 19.08.2024. Тому вважає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення щодо ОСОБА_1 пропущений з поважних на те причин.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника Таргонія В.О., які скаргу підтримали з підстав викладених у ній,дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Апеляційний суд вважає, що слід врахувати доводи апелянта та поновити строк апеляційного оскарження судового рішення, оскільки він фактично пропущений з поважних на те причин.

Відповідно до положень ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Всупереч цьому, судом першої інстанції не було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є передчасним і не відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Оскаржувана постанова судді підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, як це передбачено п.2 ч.8 ст.294 КУпАП з наступних підстав.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №878545 від 03.06.2024 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.п.2.3 (б), 12.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ст.124 КУпАП.

За змістом ст.124 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення, характеризується діями спрямованими на порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

У пунктах 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним..

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у тому, що він керуючи автомобілем порушив п.п.2.3 (б), 12.1 ПДР України, що відповідно спричинило пошкодження транспортного засобу, суд першої інстанції послався на матеріали справи, в яких міститься протокол про адміністративне правопорушення, протокол огляду місця події від 15.05.2024 із доданою до неї схемою, постанова про закриття кримінального правопорушення від 27.05.2024, а також інші. Проте, як вбачається з матеріалів справи місцевий суд вищевказані докази належним чином не перевірив та не дав їм відповідної правової оцінки. При цьому, суд фактично відкинув пояснення ОСОБА_1 щодо обставин ДТП, не надавши їм належної оцінки у розрізі із матеріалами справи.

ОСОБА_1 не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення суду пояснив, що він не порушуючи ПДР України рухався по вул.Глушець в м.Луцьку із швидкістю до 50 км/год. При цьому, він візуально спостерігав велосипедиста, який рухався паралельно по доріжці поза межами проїзної частини дороги. Надалі велосипедист збільшивши швидкість, випередив його автомобіль і за метрів п`ять різко повернув на пішохідний перехід, у зв`язку з чим він же різко загальмував, однак зупинити автомобіль не зміг. Внаслідок цього відбувся наїзд на велосипедиста, який перетинав проїзну частину через пішохідний перехід. Вважає, що саме з вини велосипедиста виникла ДТП, оскільки останній раптово перед ним рухаючись на велосипеді виїхав на пішохідний перехід.

Такі пояснення ОСОБА_1 підтримав і його захисник Таргоній В.О., який водночас вказав про те, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, окрім як зазначення у протоколі, щодо винуватості його довірителя у вчиненні адміністративного правопорушення. Також вказав, що саме дії велосипедиста ОСОБА_4 призвели до виникнення ДТП.

Такі твердження сторони захисту знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

З письмових пояснень ОСОБА_4 від 15.05.2024 (велосипедист), які він надав слідчому, а також, які викладені у постанові про закриття кримінального провадження від 27.05.2024, вбачається, що він рухався на велосипеді і коли наблизився до пішохідного переходу, то мав намір перетнути проїзну частину дороги по ньому, однак не пригадує як перетинав. Його збив автомобіль.

Отже, фактично поясненнями ОСОБА_4 підтверджено пояснення ОСОБА_1 про те, що перший рухаючись на велосипеді перетинав проїзну частину дороги на ньому через пішохідний перехід.

Вищенаведені пояснення ОСОБА_1 щодо раптового виїзду велосипедиста ОСОБА_4 на велосипеді на проїзну частину - пішохідний перехід безпосередньо перед автомобілем, доказами, які наявні у матеріалах справи не спростовані, а навпаки узгоджуються із протоколом огляду місці події від 14.05.2024. При цьому, сам велосипедист ОСОБА_4 підтвердив його рух на велосипеді і те, що він на ньому намагався перетнути проїзну частину дороги через пішохідних перехід, а інших обставин він не пригадує.

У п.1.10 Правил дорожнього руху передбачено, що велосипед це транспортний засіб, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому . Велосипедист - особа, яка керує велосипедом. Учасник дорожнього руху це особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному;

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці ПДР України (п.1.4).

Так, всебічно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що виникнення дорожньо-транспортної пригоди є в прямому безпосередньому причинному зв`язку з порушенням ПДР України водієм ОСОБА_1 .

За положеннями ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів по адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Однак, в матеріалах справи докази в розумінні ч.1 ст.251 КУпАП, які вказували б на винність водія ОСОБА_1 у порушенні п.п.2.3 (б), 12.1 ПДР України, що відповідно потягло за собою пошкодження транспортного засобу, окрім як зазначення про це в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №878545 від 03.06.2024, - відсутні, як і не було таких надано суду під час розгляду справи.

А тому, посилання сторони захисту на те, що ДТП відбулась не з вини ОСОБА_1 є повністю обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки виходячи з оцінки усіх досліджених доказів в сукупності та положень п.п.2.3 (б) та 12.1 ПДР України, порушення яких інкримінується ОСОБА_1 , вина останнього не доводиться поза розумним сумнівом.

Окрім того, суддя місцевого суду у своєму рішенні посилається на п.18.1 ПДР України, який у протоколі про адміністративне правопорушення ААД №878545 від 03.06.2024 в провину ОСОБА_1 взагалі не ставиться, чим фактично вийшов за межі протоколу.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2024 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення за санкцією цієї статті, не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки в його діях склад адміністративного правопорушення не підтверджується доказами наявними в справі.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки з урахування встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, то провадження в справі щодо нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за наведених в протоколі обставин.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Таргонію Валерію Олександровичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Таргонія Валерія Олександровичазадовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 серпня 2024 року в даній справі, - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк