Дата документу 23.04.2024
Справа № 334/454/24
Провадження № 3/334/472/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Запоріжжя суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя Філіпова І.М. розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працює ТОВ «Арес Груп» охоронцем, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 646797 від 11.01.2024 року, зазначено, що ОСОБА_1 11.01.2024 року об 19 годині 14 хвилин, в м. Запоріжжі по вулиці Портова, поблизу будинку 12 в м. Запоріжжя, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «volkswagen transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення координація рухів, порушена мова. Від проходження огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку та на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest » та у медичному закладі відмовився. Про повторність попереджений. Від керування транспортного засобу відсторонений шляхом евакуації транспортного засобу.

За даним фактом відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представника адвокат Лихосенко Є.О. вину не визнали. Підтримали письмове клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. В яких зазначено, що викладені у протоколі обставини не відповідають дійсності. Відповідно до наявних у справі відеоматеріалів, поліція приїхала на місце події, де стоїть припаркований автомобіль, а неподалік перебуває ОСОБА_1 та декілька охоронців. Деякий час співробітник поліції намагався дізнатись, хто керував транспортним засобом та в комп`ютері переглядав з охоронцем записи з камер спостереження. При цьому співробітник поліції постійно телефонував комусь із керівництва та консультувався, пояснюючи, що відсутнє відео керування транспортного засобу. З 24 по 30 хвилину відеозапису камер спостереження поліцейський намагався зняти на свій особистий телефон пересування транспортного засобу, але не видно, що автомобіль їхав та, що саме ОСОБА_1 керував ним.

Такі обставини на думку захисника вказують на недопустимість представлених суду доказів, у зв`язку з чим, сторона захисту просить провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника, поліцейського ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (Стаття 19 Конституції України).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (Стаття 62 Конституції України).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (абзац 1 частини 5 статті 14, стаття 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (підпункт «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху).

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння (пункт 2.5 Правил дорожнього руху).

Частиною 1 статті 130 КУпАП, серед іншого, передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1 - 3 статті 7 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 251 КУпАП).

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (частина 1 статті 251 КУпАП).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 2 статі 251 КУпАП).

Огляд водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а вразі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (частина 2 статті 266 КУпАП).

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (частина 3 статті 266 КУпАП).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 статті 247 КУпАП).

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі за текстом - Інструкція №1452/735).

Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку) (пункт 6 розділу І Інструкції №1452/735).

Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (пункт 5 розділу ІІ Інструкції №1452/735).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції №1452/735).

Поліція відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками (пункт 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію»).

Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом (частина 1 статті 30 Закону України «Про національну поліцію»).

Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом (частина 1 статті 30 Закону України «Про національну поліцію»).

Поліція може застосовувати, зокрема, такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про національну поліцію»).

Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію»).

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель (частина 2 статті 40 Закону України «Про національну поліцію»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31, статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», з метою забезпечення організації застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису - наказом Міністерства Внутрішніх справ 18 грудня 2018 року № 1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі за текстом - Інструкція №1026).

Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів (пункт 1 розділу І Інструкції №1026).

За змістом пункту 1 Розділу І Інструкції №1026, її вимоги поширюються на здійснення заходів реагування поліції на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою, серед іншого, попередження, виявлення або фіксування правопорушення (пункт 2 розділу І Інструкції №1026).

В Інструкції терміни вживаються у таких значеннях (пункт 3 розділу І Інструкції №1026):

відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації;

кінозйомка та відеозапис - процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації;

портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського;

Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення (пункт 4 розділу ІІ Інструкції №1026).

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (пункт 5 розділу ІІ Інструкції №1026).

Відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія (пункт 1 розділу ІІІ Інструкції №1026).

Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: (1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; (2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; (3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; (4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; (5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам (пункт 1 розділу VII Інструкції №1026).

Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції (пункт 2 розділу VII Інструкції №1026).

До протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції додані наступні відеофайли:

1) ID реєстраторів 471827, 474285- розміщеного на однострої поліцейського, на яких містяться обставини 11.012024 року за протоколом серії ААД 646797 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху;

3) video_2024-04-12_17-43-41- з матеріалами відеофіксації знятим співробітником поліції на власний мобільний телефон, при цьому відеозапис (1) не містить у собі типового для відеозаписів здійснених за допомогою портативного реєстратора штампу із датою та часом здійснення відеозапису, тобто такий відеозапис проводився поліцейським за допомогою мобільного телефону - а тому, цей відеозапис на переконання суду здійснений не за допомогою приладу, передбаченого Інструкцією №1026.

В цьому аспекті, суд звертає увагу на те, що з правового аналізу вищевикладених положень чинного законодавства - Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України "Про національну поліцію", Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису вбачається наступне.

Так, в якості реагування на правопорушення, працівники поліції з метою, зокрема, фіксації правопорушень можуть застосовувати такий вид поліцейських превентивних заходів як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису. Такі технічні засоби відеофіксації поліцейський отримує при виході на службу у відповідному підрозділі поліції. Відеореєстратор встановлюється у службовому транспортному засобі, а портативний відеореєстратор закріплюється на однострої поліцейського.

У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. В ході експлуатації портативного відеореєстратора поліцейський не допускає його розряджання.

Використання працівниками поліції інших технічних приладів, що мають функцію відеозапису, окрім відеореєстратора та портативного відеореєстратора, тобто таких приладів, які не передбачені Інструкцією (службових планшетів, власних мобільних телефонів працівників поліції та таке інше) - виходить за межі процедури застосування органами поліції превентивних заходів, передбачених статтями 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію», а тому, з огляду на приписи статі 19 Конституції України - не допускається, що в свою чергу свідчить про недопустимість відеозаписів, здійснених за допомогою таких приладів як доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, відеозапис, здійснений працівниками поліції за допомогою приладу, не передбачено положеннями Інструкції №1026 (зокрема - власних мобільних телефонів працівників поліції, службових планшетів, тощо) свідчить про отримання цього доказу з порушенням процедури фіксування обставин адміністративного правопорушення шляхом здійснення органами поліції превентивних заходів, передбачених статтями 31 та 40 Закону України «Про Національну поліцію».

За наведених обставин, матеріали відеофіксаці, що містяться у відеофайлі video_2024-04-12_17-43-41- визнаються судом недопустимим доказом. Фіксування поліцейським на власний мобільний телефон відеозапису з камер відеоспостереження, який демонструвався йому на екрані монітору у кімнаті охорони, є недопустимим способом фіксування доказів.

Аналогічні за своїм змістом висновки щодо недопустимості доказів, отриманих з використанням приладів, що мають функції відеозапису, не передбачених Інструкцією знаходять своє відображення в сучасній судовій практиці, зокрема, в постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 року у справі №679/625/21, Полтавського апеляційного суду від 02.12.2022 року у справі № 539/1689/22, Тернопільського апеляційного суду від 23.12.2021 року у справі №595/1636/21, Запорізького апеляційного суду від 27.07.2021 року у справі 321/199/21, Одеського апеляційного суду від 20.05.2022 року у справі №495/78/22, Дніпровського апеляційного суду від 20.07.2021 року у справі №209/1475/21, Чернігівського апеляційного суду від 21.08.2021 року у справі № 748/1645/19 та інших.

Крім того, на розміщених на диску файлах з відеозаписами видно, що патрульний автомобіль під`їхав до припаркованого автомобіля, який стояв в гаражному кооперативі з вимкнутими освітлювальними приладами. ОСОБА_1 не заперечує, що приїхав до гаражного кооперативу на вказаному транспортному засобі. Припаркувавши автомобіль, ОСОБА_1 пішов до гаражу з іншими особами з метою спільного відпочинку, у тому числі спільного вживання алкогольних напоїв. У подальшому у ОСОБА_1 виник конфлікт з охороною гаражного кооперативу щодо неналежно припарковоного автомобіля, які в подальшому викликали поліцію. ОСОБА_1 не заперечує, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, але алкоголь він вживав вже після того, як припаркував автомобіль.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, та іншими документами.

Згідно статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно правозастосовних орієнтирів, викладених у п.27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У справі № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Коли ж особа перебуває поруч з транспортним засобом або ж у ньому і навіть із ввімкненим двигуном - склад правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, відсутній, оскільки така особа не керує транспортним засобом.

Під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом, так як в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 17.01.2024 року об 19:14 годині в м. Запоріжжя по вул. Портова, поблизу будинку 12, керував транспортним засобом.

Слід зауважити, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише формою фіксації правопорушення.

Отже, прямих та достовірних доказів того, що 17.01.2024 року об 19:14 годині в м. Запоріжжя по вул. Портова, поблизу будинку 12, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «volkswagen transporter», д.н.з. НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

У частині 1 ст. 2 КУпАП закріплено, що законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч.1 і ч.2 ст.7 КУпАП).

За положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, а на підставі ч.1 ст.130 цього Кодексу відповідальність для особи, яка керує транспортним засобом, настає зокрема за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ці обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків тощо, а згідно ч. 2 обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

У згаданій позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

Керуючись: ст.ст. 130, 247 ч.1 п.1, 284 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя суд протягом 10 днів з дня винесення.

Суддя: Філіпова І. М.