ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9556/24 Головуючий в 1 інст. Рибалко Н.І.
Провадження №33/807/817/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шутака Ю.В., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Суд першої інстанції встановив, що 18 липня 2024 року о 20 год. 25 хв. в м. Запоріжжя, Вознесенівський р-н., на перехресті вул. Перемоги та вул. Нижньодніпровська водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу у русі мотоциклу Lifan LF200-14F державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку на зелений сигнал світлофору, внаслідок чого відбулося зіткнення, після чого вказаний мотоцикл продовжив неконтрольований рух та допустив наїзд на припаркований автомобіль Mazda 3, державний номерний знак НОМЕР_3 , власник ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі та мотоцикл отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що повністю визнає свою провину у скоєнні даного правопорушення та щиро розкаюється.

Вказує, що одразу після ДТП він підійшов до потерпілого для з`ясування стану його здоров`я та в якому стані знаходиться пошкоджена техніка, надав виключно правдиві пояснення працівникам поліції з приводу обставин даної ДТП. В подальшому він неодноразово спілкувався з потерпілим по справі, здійснив всі необхідні заходи щодо відшкодування завданої йому шкоди, між ними відбулося повне примирення та до теперішнього часу вони підтримують дружні стосунки.

Погоджується, що за вчинення даного правопорушення повинен понести адміністративну відповідальність, однак вважає, що адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобам на строк 6 місяців є суровим.

Зазначає, що в період всього часу воєнних дій здійснює волонтерську діяльність, використовуючи транспортний засіб, а позбавлення права керування не дасть йому змогу надавати допомогу ЗСУ. Крім того має родину, двох неповнолітніх дітей, отже користування автомобілем необхідно для забезпечення організації життя його родини.

Окрім вимог щодо зміни даної постанови, просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що в день розгляду справи 6 вересня 2024 року повернувся з відрядження і звернувся до лікаря, внаслідок чого не зміг з`явитися до суду, висловити свою позицію та подати заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою з поважних причин. Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений ним з поважних причин.

Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 6 вересня 2024 року. Постанову суду змінити, накласти на нього стягнення у вигляді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржувану постанову суду. Вказує, що ОСОБА_1 щиро вибачився та відшкодував йому завдану шкоду, між ними відбулось повне примирення та до теперішнього часу вони підтримують дружні стосунки.

Вважає, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 6 місяців, є суровим.

Окрім вимог щодо зміни даної постанови, потерпілий ОСОБА_2 просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причини його пропуску.

В обґрунтування клопотання зазначив, що про час та місце розгляду справи не був повідомлений судом належним чином, а тому не з`явився до суду з поважним причин. За обставин наведеного, не мав змоги висловити свою позицію з приводу обставин ДТП, відношення ОСОБА_1 до його скоєння, свою позицію щодо накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 . Отже вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції пропущений ним з поважних причин.

На підставі вищевикладеного просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 6 вересня 2024 року. Постанову суду змінити, накласти на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції розглянув справу без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 19 вересня 2024 року.

Суддя апеляційного суду, враховуючи вказане, дійшов до висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілий ОСОБА_2 за таких обставин пропустили строк на апеляційне оскарження з поважних причин, а відтак цей строк підлягає поновленню.

Враховуючи обізнаність потерпілого ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду в суді апеляційної інстанції, наявність його заяви про розгляд справи за його відсутністю, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шутака Ю.В., які не заперечували щодо розгляду справи за відсутності потерпілого ОСОБА_2 , суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутності потерпілого, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що матеріальну шкоду потерпілому відшкодував, примирився з останнім, займається волонтерською діяльністю. Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 також підтримує в повному обсязі.

Адвокат Шутак Ю.В. підтримав апеляційні скарги ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , просив їх задовольнити. Додав, що обидва потерпілі не мають жодних претензій до ОСОБА_1 . Останній зрозумів, що порушив правила дорожнього руху, через що відбулась дорожньо-транспортна пригода та надав виключно правдиві пояснення працівникам поліції з приводу обставин даної ДТП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника-адвоката Шутака Ю.В., перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджена дослідженими судом першої інстанції доказами та у апеляційних скаргах не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Аргументи апелянта з приводу того, що в період всього часу воєнних дій він здійснює волонтерську діяльність, використовуючи транспорт, має двох неповнолітніх дітей, повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, не свідчать на користь зміни судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою особою, що притягується до адміністративної відповідальності, так і іншими особами.

Згідно ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, при обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, судом першої інстанції було враховано обставини скоєної ДТП, її наслідки, особу правопорушника, який раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, а тому суд прийшов до правильного висновку щодо застосування більш суворого стягнення, передбаченого статтею 124 КУпАП та необхідності позбавити ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки останній, будучи водієм транспортного засобу, грубо порушив Правила дорожнього руху, наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху, один з потерпілих отримав тілесні ушкодження.

Санкція ст. 124 КУпАП є альтернативною та надає суду можливість накласти одне з видів стягнень, а саме штрафу або позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

У рішенні по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, при призначенні адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, місцевим судом враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення (в результаті якого завдано шкоду транспортним засобам, отримано тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_2 ), яке на думку судді апеляційного суду є доволі небезпечним, данні про особу правопорушника, в контексті раніше вчинених ним адміністративних правопорушень, що підтверджується таблицею Адмінпрактики «Армор» (а.с 52).

Відтак, з метою попередження з боку ОСОБА_1 аналогічних правопорушень ПДР України, суддя апеляційного суду вважає, що до останнього не достатнім буде застосовування адміністративного стягнення у вигляді штрафу, як про це просить апелянти.

Отже, в апеляційній скарзі не наведено обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо виду та розміру накладеного адміністративного стягнення.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суддя суду першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, як безпідставні, а постанову суду першої інстанції без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілому ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2024 року.

Апеляційні скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/9556/24