Справа № 156/370/24
Провадження № 3/156/275/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2024 року сел.Іваничі Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Бєлоусов А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП):

ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, не є працевлаштованою, отримує пенсію, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків у справі відсутні,

ВСТАНОВИВ:

1.Опис обставин, установлених під час розгляду справи, щодо суті адміністративного правопорушення, котре ставиться в вину особі

1.1.Згідно з матеріалами про адміністративне правопорушення, які надійшли до суду з Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області, ОСОБА_1 «…07.02.2024 близько 12 год 20 хв, у с. Литовеж на СТМ «Прикордонник», буд. 614… збула пачку цигарок «Oscar», не маючи на це відповідної ліцензії, чим порушила вимоги ст. 3 Господарського кодексу України...».

1.2.В такому діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу Національної поліції вбачають ознаки складу адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 164 КУпАП.

2.Позиція особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника

2.1.ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, для участі в призначених засіданнях не прибула, заяви (клопотання) щодо необхідності відкладення розгляду справи від неї до суду не надходили.

2.2.Від захисника ОСОБА_1 адвоката Соколова М.В. (діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 980, виданого 24.11.2017 Радою адвокатів Волинської області, ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1082084 від 06.03.2024) до суду 09.05.2024 надійшла заява, в якій він просив здійснювати розгляд справи без його участі та без участі його довірительки.

2.3.Додатково захисник подав клопотання щодо закриття провадження в справі з причини відсутності події і складу правопорушення. Адвокат вказав, що ОСОБА_1 не здійснювала будь-якої господарської діяльності в розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, вона лише одного разу продала пачку цигарок за 40 грн., таке діяння не має систематичного характеру, а відтак, ОСОБА_1 не має нести відповідальність за порушення порядку провадження господарської діяльності.

2.4.Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. З огляду на це судовий розгляд матеріалів про адміністративне правопорушення здійснено без участі ОСОБА_1 та її захисника.

3.Досліджені під час судового розгляду справи докази

3.1.Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобами фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

3.2.Як докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 164 КУпАП, службовими особами територіального органу Національної поліції були надані до суду:

1)протокол про адміністративне правопорушення від 07.02.2024 серії ВАВ № 972366 (щодо діяння, кваліфікованого за ч.1 ст. 164 КУпАП);

2)рапорт в електронній формі, зареєстрований 07.02.2024 в журналі єдиного обліку територіального органу Національної поліції за № 1029, де зафіксовано інформацію від офіцера поліції ОСОБА_2 про те, що під час роботи на дільниці обслуговування ним спільно з поліцейським офіцером громади Недорізом на території дачного масиву «Прикордонник» було виявлено факт продажу цигарок «Oscar» без марок акцизного збору, у гр. ОСОБА_1 вилучені 3 блоки сигарет;

3)письмові пояснення ОСОБА_3 від 07.02.2024, згідно з якими вона 07.02.2024 близько 12 год 00 хв перебувала на території дачного масиву «Прикордонник» разом з приятелем ОСОБА_4 , придбала у візуально знайомої їй жінки на ім`я ОСОБА_5 пачку цигарок марки «Oscar» вартістю 40,00 грн., тютюнові вироби придбала для власного вживання та вказала співробітникам поліції, де саме купила цигарки;

4)надані співробітникам поліції письмові пояснення ОСОБА_1 від 07.02.2024, де з приводу події зазначено, що ОСОБА_1 07.02.2024 перебувала на території дачного масиву «Прикордонник» у с. Литовеж, до неї прийшла невідома особа, попросила продати їй пачку цигарок, ОСОБА_1 погодилась, продала їй 1 пачку сигарет «Oscar», у подальшому до ОСОБА_1 прийшли поліцейські, вона їм добровільно видала ще 30 пачок сигарет, котрі у неї зберігались на дачі;

5)характеристика ОСОБА_1 від 12.02.2024, складена інспектором САП Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Т. Баранською, згідно з якою ОСОБА_1 раніше притягалась до адміністративної відповідальності, мешкає у м. Нововолинську, є пенсіонеркою, посередньо характеризується за місцем проживання, на профілактичному обліку в органі Національної поліції не перебуває;

6)супровідний лист від 21.03.2024 № 6856/52/04-2024 заст. начальника Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області В. Кліменчука про направлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення для розгляду до Іваничівського районного суду Волинської області.

3.3.Будь-яких інших доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 службовими особами територіального органу Національної поліції до суду не надано.

4.Оцінка судді

4.1.Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративні правопорушення, дійшов таких висновків.

4.2.Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

4.3.За змістом ст. 9 КУпАП єдиною підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

4.4.Норми ч.1 ст. 164 КУпАП встановлюють адміністративну відповідальність в тому числі за провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

4.5.Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).

4.6.Нормами ст. 62 Конституції України визначено основоположні засади презумпції невинуватості. Зокрема, обов`язок встановлення всіх обставин умовного правопорушення та доведення вини особи покладається на сторону обвинувачення; всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

4.7.Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.8.Нормами п.2 ст. 6 згаданої Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

4.9.Тлумачення поняття «кримінальне обвинувачення» у практиці Європейського суду з прав людини відрізняється своєю «автономністю». Суд сприймає кримінальне обвинувачення як універсальне поняття, яке є наслідком будь-яких діянь протиправного характеру незалежно від ступеню їх суспільної небезпечності.

4.10.«Обвинувачення» відповідно до положень ст. 6 п.1 згаданої Конвенції може бути визначено як «офіційне повідомлення, надане особі уповноваженими представниками влади, в підтвердження того, що вона вчинила злочин», визначення, яке відповідає критерію, що «ситуація (підозрюваного) суттєво погіршилась» (рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заява № 66561/01, п.70).

4.11.Також Суд у рішенні від 06.09.2005 у справі «Салов проти України», заява № 65518/01, п.65, зазначив, що поняття «обвинувачення» має «автономне» значення; воно повинно розумітися в сенсі Конвенції, а не лише в контексті його значення в національному праві. Таким чином, воно може визначатися як «офіційне повідомлення особи компетентним органом державної влади, в якому стверджується, що особа вчинила кримінальний злочин», визначення, яке також відповідає поняттю «впливу важливих наслідків для стану підозрюваного».

4.12.У рішенні у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, заява № 2689/65, Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що в п.1 ст. 6 згаданої Конвенції вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером.

4.13.Суттєвою ознакою застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, що Європейський суд з прав людини не пов`язує термін «обвинувачення» із власне обвинувальним висновком, що складається органами слідства по закінченню досудового розслідування. Для визначення кримінального характеру того чи іншого обвинувачення Суд застосовує три послідовні критерії (критерій національного права, критерій адресатів, критерій форми і тяжкості правових наслідків).

4.14.Ураховуючи, що національним законодавством України порушення порядку провадження господарської діяльності (ст. 164 КУпАП) розглядається як делікт, вказана норма поширює свою дію на невизначене коло осіб, тягне за собою застосування до винних осіб значної суми штрафу, вилучення майна особи в дохід держави (конфіскацію предметів торгівлі та отриманої виручки) суддя у цьому випадку оцінює процедуру складання службовими особами територіального органу Національної поліції щодо ОСОБА_1 матеріалів у справі про адміністративне правопорушення як таку, що підпадає під дію ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.15.З огляду на зміст протоколів про адміністративне правопорушення від 07.02.2024 серії ВАВ № 972366, складений відносно ОСОБА_1 , та заперечення останньою своєї вини, службові особи територіального органу Національної поліції повинні довести той факт, що ОСОБА_1 здійснювала провадження господарської діяльності без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, яка підлягає ліцензуванню відповідно до закону.

4.16.Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний достатнім доказом винуватості ОСОБА_1 у цій справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою такий документ не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, котра притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали би сумнівів у судді.

4.17.Пояснення захисника адвоката Соколова М.В., викладені у клопотанні від 09.05.2024, вказують на те, що ОСОБА_1 не є фізичною особою підприємцем, не має ліцензії на провадження діяльності щодо торгівлі тютюновими виробами, не здійснює систематичної торгівлі сигаретами, лише один раз продала 1 пачку сигарет за 40 грн..

4.18.Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 07.02.2024, наданими поліцейському офіцеру громади, вона лише одного разу придбала пачку сигарет за 40 грн. у жінки на ім`я ОСОБА_5 на території дачного масиву «Прикордонник»; свідок не наводить повних анкетних даних жінки продавця, іншої інформації, котра дозволила би ідентифікувати цю жінку як ОСОБА_1 , свідок не повідомляє про те, що вона неодноразово придбавала тютюнові вироби у вказаної жінки.

4.19.Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.164 КУпАП, диспозиція якої є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність.

4.20.Відповідно до ч.1 ст.164 КУпАП об`єктивна сторона цього правопорушення характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом.

4.21.Норми ст. 3 Господарського кодексу (ГК) України від 16.01.2003 № 436-IV (зі змінами) визначають господарську діяльність як діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

4.22.Згідно з частинами 1,2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

4.23.Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. При цьому господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

4.24.Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, поняття «підприємницька діяльність» («підприємництво») є складовою ширшого за обсягом поняття «господарська діяльність».

4.25.Однак у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, що ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність систематично, на постійній основі, з отриманням плати за реалізацію тютюнових виробів; у протоколі лише зафіксований факт разового продажу ОСОБА_1 1 пачки сигарет невідомій особі. Необхідна ознака систематичності господарської діяльності ОСОБА_1 службовими особами територіального органу Національної поліції під час судового розгляду не доведена.

4.26.Інші додані співробітниками поліції до протоколу письмові матеріали підтверджують не винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ч.1 ст. 164 КУпАП, а лише реєстрацію повідомлення щодо можливої події правопорушення в обліковій системі Національної поліції, вилучення у ОСОБА_1 тютюнових виробів, придбання котрих для особистих потреб не потребує певного спеціального дозволу, зберігання яких не тягне за собою юридичної відповідальності. Твердження сторони захисту, згідно з якими ОСОБА_1 не здійснювала систематичної роздрібної торгівлі сигаретами, наданими в справі доказами спростовані не були.

4.27.Європейський суд з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофеєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», рішення від 20.09.2016, заява № 926/08) неодноразово зазначав, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4.28.Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

4.29.Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

4.30.Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

4.31.Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

4.32.Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

4.33.При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

4.34.За таких обставин суддя дійшов висновку, що службовими особами територіального органу Національної поліції не доведено наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, отже, суддя констатує відсутність правових підстав для притягнення останньої до адміністративної відповідальності.

4.35.Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

4.36.Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате провадження підлягає закриттю, зокрема, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. При наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить постанову про закриття справи (ст. 284 КУпАП).

5. Вирішення подальшої долі речей, вилучених у ОСОБА_1 під час складання матеріалів у справах про адміністративне правопорушення

5.1. Відповідно до ч.1 ст. 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами, зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України; після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей реалізують.

5.2. Оцінюючи ступінь втручання у майнові права ОСОБА_1 , суддя бере до уваги положення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), згідно з якими кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

5.3. Європейським судом з прав людини розроблений «трискладовий тест» для оцінки ступеню втручання у права особи, гарантовані Конвенцією, в т. ч. у право на «мирне володіння своїм майном» (ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції). Зокрема, при наданні такому втручанню оцінки Суд перевіряє, чи відбулось воно «згідно із законом», чи переслідувалась «легітимна мета» втручання, чи було втручання «необхідним у демократичному суспільстві» (відповідало нагальній суспільній потребі, було пропорційне легітимній меті, а наведені на його обґрунтування доводи були достатніми та відповідними) (рішення у справі «Йохансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway) від 07.08.1996 року, п. 52; рішення у справі «Сидиропулос та інші проти Греції» (Sidiropoulos and Others v. Greece) від 10.07.1998 року, п.38)

5.4. У розглядуваному випадку службовими особами територіального органу Національної поліції було застосовано вилучення майна у ОСОБА_1 (30 пачок сигарет) за добровільною згодою особи, на підставі норм КУпАП, у зв`язку із необхідністю забезпечення виконання судового рішення щодо можливої конфіскації тютюнових виробів, тому таке втручання у права позивача здійснювалось «згідно з законом» та переслідувало «легітимну мету». Водночас при розгляді справи суддя дійшов висновку щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , стягнення у виді конфіскації тютюнових виробів до цієї особи не застосовується, підстави для конфіскації майна відсутні.

5.5. За таких встановлених суддею обставин втручання у права особи не є пропорційним переслідуваній меті, не є «необхідним у демократичному суспільстві». Збереження в подальшому чинного обмеження відносно речей за умов відсутності щодо ОСОБА_1 постанови про застосування адміністративного стягнення у виді конфіскації майна порушує право особи на «мирне володіння своїм майном», позбавляє особу «правової визначеності» щодо можливості розпоряджатись належним майном на власний розсуд.

5.6. У цьому контексті варто звернути увагу на положення ст. 41 Конституції України («кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю») та положення Цивільного кодексу України, з котрими кореспондується наведена норма. Як зазначено у ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

5.7. Оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, то вилучені речі підлягають поверненню їхньому володільцеві (після набрання законної сили відповідною постановою судді).

Керуючись ст. 7,9,247,280,284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в її діянні складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

Після набрання цією постановою судді законної сили вилучене майно (30 пачок сигарет марки «Oscar» (червоні)) повернути власниці майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ця постанова судді може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення (складення) постанови.

Постанова судді набирає законної сили після спливу встановленого строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

СуддяА. Є. Бєлоусов