Номер провадження: 33/813/1115/24
Номер справи місцевого суду: 522/3731/23
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії AAД №091597, 20.01.2023 о 00 год. 03 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: м. Одеса, провулок Топольський, 2, керував транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO WAGON», д/н НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням приладу «DRAGER ALCOTEST - 7510», прилад 0410, результат - 0,25 % проміле, тест №1190, дана подія фіксувалася на портативний відеореєстратор № 473742, чим порушив п.2.9а ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17 000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 гривень 60 копійок на користь держави.

Не погодившись з постановою суду, 24 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд її скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а відеозапис, який доданий разом з рапортом від 05.10.2023 до матеріалів справи, навпаки спростовує доводи працівників поліції, оскільки факт зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 відеозаписом не зафіксовано. При цьому вказаний відеозапис не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки джерело походження його невідоме, за цим відео не можливо ідентифікувати за яким авто ведеться переслідування, хто керував транспортним засобом, відсутні такі дані як дата та час фіксації відеозапису, відеозапис не є безперервним. Також посилається на те, показання свідка ОСОБА_2 є недопустимими, оскільки матеріали справи не містять розписки, присяги та попередження свідка про кримінальну відповідальність та не узгоджуються із встановленими фактами постанови Одеського апеляційного суду від 07.08.2023, рапорт працівника поліції також не може бути однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зважаючи на те, що він складений зацікавленою особою, а викладені в ньому обставини суперечать матеріалам справи.

Крім того, скаржник зазначає, у протоколі про адміністративне правопорушення серії AAД № 091597 не вказано жодної ознаки алкогольного сп`яніння, при цьому враховуючи, що з результатами проходження огляду на місці зупинки ОСОБА_1 згоден не був, в порушення вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, направлення для проходження огляду в медичному закладі йому не було вручено та відповідно працівниками поліції до медзакладу він доставлений не був.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, призначеному на 14.05.2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Блажиєва О.О. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника ОСОБА_1 - адвоката Блажиєвої О.О., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії AAД №091597, 20.01.2023 (а.с.2);

- роздрукованим чеком «Alcotest Drager», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 0,25 % (а.с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 20.01.2023 (а.с. 5);

- відеозаписами події, яка сталася 20.01.2023 (а.с. 6, 71)

- рапортом поліцейського взводу 1 роти 3 батальйону УПП в Одеській області ДПП, старшим лейтенантом поліції Кострицького В.В. від 05.10.2023 (а.с. 70);

Так, доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_1 спростовуються відеозаписом з портативного відеореєстратора №473742, на який міститься посилання в протоколі про адміністративне правопорушення та відеозаписом з відереєстратора, який доданий разом з рапортом від 15 січня 2024 року, з якого видно, що працівники поліції слідували за автомобілем, який заїхав у двори, на місці зупинки транспортного засобу з водійського місця вийшов ОСОБА_1 , а з іншої сторони пасажир. На питання працівників поліції ОСОБА_3 відповів, що поспішав тому, що комендантська година, та добровільно надав на вимогу працівників поліції паспорт та водійське посвідчення. Крім того, вказані обставини повністю узгоджуються з показаннями поліцейського ОСОБА_2 , який був допитаний в суді першої інстанції у якості свідка, рапортом від 05.10.2023, в якому зазначено, що, здійснюючи патрулювання по вул. Старопортофранківській, побачили транспортний засіб, який рухався із увімкненим аварійним сигналом, тому було прийнято рішення повернутись та слідувати за цим автомобілем, автомобіль почав збільшувати швидкість з метою уникнення зупинки поліцією, після переслідування транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 зупинено.

Доводи скаржника, що відеозапис, який доданий разом з рапортом від 15 січня 2024 року не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки джерело походження його невідоме, та неможливо ідентифікувати за яким авто ведеться переслідування, хто керував транспортним засобом, відсутні такі дані як дата та час фіксації відеозапису, відеозапис не є безперервним, апеляційний суд відхиляє, з огляду на наступне.

Положеннями Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від18 грудня 2018 року №1026 передбачена можливість здійснення фіксування за допомогою відеореєстратора, який може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

З зазначеного відеозапису видно, що фіксування обставин переслідування автомобіля здійснювалось з відеореєстратора, який був встановлений усередині салону службового транспортного засобу, ним зафіксовані обставини, що мали місце 19.01.2023 у відповідному часовому проміжку, який узгоджується з іншими доказами, при цьому дата та час фіксації здійснювалась, тому відсутні сумніви щодо його належності та достовірності.

Безпідставними є і посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що показання свідка ОСОБА_2 є недопустимими так як відсутні розписки, присяги та попередження свідка про кримінальну відповідальність, оскільки спростовуються матеріалами справи, які містять зазначені розписки та попередження про кримінальну відповідальність з особистим підписом ОСОБА_2 (а.с. 108).

Обставини, викладені в постанові Одеського апеляційного суду від 07.08.2023 носять характер висновків, а не встановлених фактів, не мають преюдиційного значення, до того ж не є остаточним рішенням, яке впливає на склад адміністративного правопорушення.

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, у протоколі про адміністративне правопорушення серії AAД № 091597 не вказано жодної ознаки алкогольного сп`яніння, при цьому працівники поліції встановивши, що ОСОБА_3 не згоден з результатами огляду на місці зупинки, зобов`язані були вручити йому направлення для проходження огляду в медичному закладі та доставити до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, проте в порушення вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 цього не зробили.

Проте вказані доводи апеляційної скарги суперечать матеріалам справи.

Так, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння наявне в матеріалах справи на аркуші 5.

Крім того, проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103(далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Отже, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи, відноситься до виключних повноважень працівників поліції, цьому кореспондує обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд.

Відповідно до пунктів 6-7 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення згідно із законом до відповідальності.

З дослідженого судом відеозапису з відеореєстратора №473742 вбачається, що працівники поліції запідозривши, що ОСОБА_3 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився. За результатами проходження огляду за допомогою приладу «DRAGER ALCOTEST - 7510», № 0410, результат склав - 0,25 % проміле. ОСОБА_3 зазначив, що не довіряє результатам даного пристрою, на що працівники поліції запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, що знаходиться по вул. Академіка Воробйова 9, на що ОСОБА_3 відповів, що згоден та можна оформлювати матеріали.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 був згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції в силу зазначених вище вимог, не повинні були доставляти його до медичного закладу.

Підтвердженням цих обставин є і те, що в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 зазначив лише те, що він не згоден із тим, що керував транспортним засобом, проте це не є незгодою з результатом тесту на стан сп`яніння.

Посилання на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії AAД № 091597 не вказано жодної ознаки алкогольного сп`яніння, не спростовує висновку суду першої інстанції про доведення винуватісті особи у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги в частині того, що рапорт працівника поліції не може бути беззаперечним та безумовним доказом винуватості ОСОБА_1 , однак зауважує, що наявні в матеріалах справи докази у сукупності підтверджують обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії AAД № 091597 від 20.01.2023.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Жодних інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, постанова суду відповідає вимогам закону, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 15.01.2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду Є.С. Сєвєрова