Номер провадження: 33/813/2346/24
Номер справи місцевого суду: 522/3660/23
Головуючий у першій інстанції Циб.І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сегеди С.М., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Гайдай Яніна Федорівна, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Гайдай Я.Ф., звернувся до суду з апеляційною скаргою., в якій також ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на поважність причин пропуску.

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, Одеський апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу, на обґрунтування поважних причин скаржник посилається на те, що ОСОБА_1 не був належним чином сповіщений про дату судових засідань. Захисник - адвокат ознайомилась з матеріалами справи лише 20 серпня 2024 року. Крім цього зазначає, що на адвокатський запит від Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь, в якій зазначено про відсутність будь-яких матеріалів відносно ОСОБА_1 .

Однак, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку, виходячи з наступних обставин.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ст. 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ встановив, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2023 року о 22 год. 38 хв. у м. Одеса по вул. Гаванна, 5 а, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «TOYOTA CAMRY», д/н НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків (висновок №00143 (а.с.3).

Із протоколу про адміністративне правопорушення, серіі ААД, № 428741 вбачається, що про розгляду адміністративної справи на 27 лютого 2023 року о 10 год. 00 хв., за фактом подій 24 січня 2023 відносно ОСОБА_1 , останній був належним чином повідомлений, про що свідчить його особистий підпис в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД, №428741 (а.с.2). Проте, матеріали справи не мають доказів того, що у вказаний день та час ОСОБА_1 за даним викликом з`являвся до суду.

Більше того, із відеозапису поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 отримав копію вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД, №428741, а також власноруч здійснив у ньому запис про свою незгоду з ним.

Незважаючи на це, уклав договір на надання правової допомоги з адвокатом лише після збігу півтора роки (а.с.13).

Таким чином, достовірно знаючи про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД, №428741, про виклик до Приморського районного суду м.Одеси на 27 лютого 2023 року о 10 год. 00 хв., для розгляду вищезазначеної адміністративної справи, ОСОБА_1 фактично півтора року не цікавився результатом розгляду даної справи, не вживав заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому провадження у справі про адміністративне правопорушення та жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку у визначений вимогами ч. 2 ст. 294 КУпАП строк, хоча мав таку можливість.

Суд вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний був цікавитись інформацією про рух справи про адміністративне правопорушення, учасником якої він є та про наявність якої йому було достовірно відомо.

Таким чином, за умови достатньої зацікавленості та здійснення відповідного моніторингу, ОСОБА_1 мав можливість дізнатись про стан розгляду справи, оскільки справа перебувала в провадженні суду першої інстанції протягом двох місяців, а також мав можливість ознайомитись з текстом постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень та оскаржити її в апеляційному порядку у встановлений законом строк.

Щодо посилань апелянта на те, що адвокатський запит від Приморського районного суду м.Одеси надійшла відповідь про відсутністю будь-яких матеріалів відносно ОСОБА_1 , то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що для отримання інформації щодо наявності матеріалів чи стану розгляду судової справи, прийнятих судових рішень та ознайомлень з ними функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, її наявності та стадії її розгляду.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постанова судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року була оприлюднена на сайті реєстру 20 березня 2023 року, однак апеляційну скаргу було подано лише 29 серпня 2024 року, тобто більш одного року.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Гайдай Яніна Федорівна, про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2023 року - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє захисник - адвокат Гайдай Яніна Федорівна, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда