ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/5017/22 Номер провадження 33/814/255/24Головуючий у 1-й інстанції Високих М. С. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Деркач А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, шо становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 536 гривень 80 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20 вересня 2022 року о 16 годині по просп. Гагаріна, 252 у м. Харків у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «ГАЗ 33021», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження медичного огляду на стан названого сп`яніння в установленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року й закрити провадження у справі щодо нього на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усі обставини справи та не врахував те, що: є відсутньою подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, наявності в нього ознак сп`яніння та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі; поліцейські в порушення приписів Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, неодноразово примусово вимикали записуючий пристрій і не зафіксували всі обставини події, в тому числі наведені вище, а також початок і процедуру огляду, оформлення матеріалів провадження; оскільки він не мав ознак сп`яніння, то пропозиція поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною; поліцейський пропонував йому пройти огляд на стан сп`яніння лише на місці зупинки без пропозиції проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я.

ОСОБА_1 був належним чином і завчасно повідомленим про місце, дату й час апеляційного розгляду, до суду не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання від нього не надходило.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП України неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи (в апеляційному порядку), крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Суд апеляційної інстанції перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

10 вересня 2024 року апеляційним судом задоволено клопотання ОСОБА_1 та поновлено йому строк на апеляційне оскарження постанови Ленінського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 .

Водночас, що стосується спільного подання і підписання апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 , то апеляційний суд установив наступне.

Статтею 294 КУпАП передбачено, що постанову судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 КУпАП.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Згідно з ч.5 ст.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

На підставі ч.3 т.31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю не зупиняє його дії.

Держава в особі відповідних органів визначає певне коло суб`єктів надання правової допомоги та їх повноваження. Аналіз чинного законодавства України з цього питання дає підстави визначити, зокрема, такі види суб`єктів надання правової допомоги:

державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо);

адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (ч.2 ст.59 Конституції України);

суб`єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України;

об`єднання громадян для здійснення та захисту своїх прав і свобод (ч.1 ст.36 Конституції України).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За рішенням Конституційного Суду України №13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року було встановлено, що положення ч.1 ст.59 Конституції України треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому, було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч.1 ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Зазначене вище рішення було ухвалене в листопаді 2000 року й відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. У той же час, за Законом України №1401-VIII від 02 червня 2016 року Конституцію України було доповнено ст.131-2, відповідно до якої до Основного Закону внесені зміни, за якими виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом України розділ XV «Перехідні положення» Конституції доповнено п. 16-1, за змістом якого представництво відповідно до ст.131-2 Конституції України виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Тому з урахуванням викладеного вище, згідно з положеннями ст.131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 01 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво особи в апеляційному суді у справах про адміністративні правопорушення.

При цьому, Закону України, який би регулював питання надання правової допомоги фахівцями в галузі права прийнято не було, що виключає можливість фахівців у галузі права представляти інтереси осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності в судовому порядку.

Будь-яких документів, які би підтверджували повноваження ОСОБА_2 бути представником (захисником) ОСОБА_1 у відповідності до положень ст.271 КУпАП, у матеріалах справи не встановлено й ним не долучено.

Обгрунтовуючи наявність права на оскарження постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 посилається на те, що він є фахівцем у галузі права, оскільки має диплом за спеціальністю "Магістр права", з 26 вересня 2007 року до 21 липня 2023 року здійснював адвокатську діяльність, та долучив договір про надання юридичних послуг №14/09-23 від 14 вересня 2023 року, укладений між ним як фахівцем

Як убачається з викладеного вище, ОСОБА_2 не заперечується про те, що він наразі не здійснює адвокатську діяльність. Згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України право ОСОБА_2 на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно з п.3 ч.1 ст.31 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": з 26 червня 2024 року до 26 січня 2025 року - на підставі рішення №109/2024 дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 26 червня 2024 року; з 31 липня 2024 року до 31 березня 2025 року - на підставі рішення №129/2024 дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 31 липня 2024 року. Ці рішення є чинними та не скасовані, що підтверджується відповіддю Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області Київської області №763 від 10 вересня 2024 року, наданою на запит Полтавського апеляційного суду.

Отже, ОСОБА_2 не є особою, яка відповідно до положень ст.294 КУпАП має право подавати апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року. Натомість, таким правом за обставин цієї справи наділений ОСОБА_1 як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому апеляційним судом не приймалось рішення про повернення поданої та підписаної, в тому числі ОСОБА_1 апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.294 КУпАП судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Відповідно до п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі Інструкція), в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, поліцейський направляє цю особу на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я.

Приписами п.п.7-8 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

З огляду ж на обов`язковість проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини, яке проводиться в закладах охорони здоров`я, огляд на стан наркотичного сп`яніння здійснюється лише в медичному закладі.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, за обставин, установлених в оскаржуваній постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №302979 20 вересня 2022 року о 16 годині ОСОБА_1 по просп. Гагаріна, 252 у м. Харків у порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «ГАЗ 33021», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння та в присутності двох свідків відмовився від проходження медичного огляду на стан названого сп`яніння в установленому законом порядку (а.с.1).

Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозапису, записаного на технічному носієві інформації, з якого встановлено, що 20 вересня 2022 року приблизно о 16 годині ОСОБА_1 було зупинено поліцією по просп. Гагаріна, 252 у м. Харків. Сам ОСОБА_1 погоджувався з правильністю ідентифікації його як водія транспортного засобу «ГАЗ 33021», н.з. НОМЕР_1 , зазначав про готовність продемонструвати посвідчення водія, на прохання поліцейського: «водій, представтесь будь ласка», назвав свої прізвище, ім`я та по-батькові, тим самим, підтвердивши факт керування ним автомобілем. Затим поліцейським у присутності двох свідків було повідомлено ОСОБА_1 про наявність у останнього ознак наркотичного сп`яніння, проте ОСОБА_1 на вимогу поліції категорично в ствердній формі відмовився від проходження медичного огляду на стан названого сп`яніння відповідно до встановленого порядку в закладі охорони здоров`я. Водночас ОСОБА_1 на роз`яснення поліцейського підтвердив зрозумілість наслідків такої відмови, а саме те, що за його вказані вище дії є порушенням вимог п.2.5 ПДР України, і за їх вчинення щодо нього буде складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, після чого ОСОБА_1 на вимогу поліції повторно відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на в медичному закладі. Також поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, зрозумілість яких підтвердив ОСОБА_1 , оголошено останньому зміст складеного протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3).

За змістом власноруч складеної ОСОБА_1 розписки від 20 вересня 2022 року його було відсторонено поліцією від керування транспортним засобом, а саме в ній він підтвердив те, що був зупинений поліцією по просп. Гагаріна, 252 у м. Харків і зобов`язується протягом доби не керувати транспортним засобом (а.с.7).

Пунктом 2 розділу І Інструкції визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.

У контексті наявності підстав для проведення огляду поліцейським у протоколі й направленні на медичний огляд було зафіксовано виявлені в ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: звужені зіниці, які не реагують на світло, неприродна блідість, тремтіння рук, які в сукупності давали поліцейському підстави для висновку про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння (а.с.1, 4). Проте ОСОБА_1 в порушення вимог закону відмовився на вимогу поліцейського від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а, отже, з уразуванням наведених вище обставин і вимог закону суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про безпідставність висунутої поліцією ОСОБА_1 вимоги щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, зазначені вище докази та встановлені обставини на основі аналізу їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом і його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідного до встановленого поряду. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено. Дії ОСОБА_1 місцевим судом кваліфіковані правильно за ч.1 ст.130 КУпАП.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що поліцією не висувалась ОСОБА_1 вимога щодо проходження огляду в медичному закладі, він від такого огляду не відмовлявся, не керував автомобілем є неспроможними.

Аргументи апеляційної скарги, які зводяться до небезпервності відеозапису, не впливають на правильність висновків місцевого суду щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписом, як окремо, так і в сукупності з іншими наведеними вище доказами безперечено доводить обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених в оскаржуваній постанові обставин, та підтверджує здійснення поліцією процедури оформлення матеріалів провадження.

За таких обставин, доводи та підстави, з яких ставиться питання про закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , тобто є водієм, що підтверджується даними довідки ВАП УПП у Харківській області ДПП (а.с.2-3).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун