П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.05.2024 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого, за даними протоколу проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

08 березня 2023 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 635166 від 27.02.2024р., 27.02.2024р. об 19 год. 16 хв. у місті Львові по вулиці Академіка Сахарова 82 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території, не надав переваги в русі автомобілю Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків.

Правопорушник ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав, з протоколом про притягнення його до адміністративної відповідальності не погодився. Пояснив суду, що 27 лютого 2024 року близько 19 год. 16 хв. здійснював виїзд з прилеглої території на головну дорогу по вулиці Сахарова у місті Львові в сторону Княгині Ольги, оскільки його пропускав водій іншого автомобіля, який рухався вверх по даній вулиці в сторону вулиці Стрийська. Раптово автомобіль потерпілого на великій швидкості рухався в його сторону і намагався вклинитися вправо в свою смугу, а тому саме дії потерпілого спровокували дорожньо - транспортну пригоду.

В судовому засіданні захисник правопорушника - адвокат Синявська Н.В. підтримала пояснення свого підзахисного, вважає, що потерпілий винний у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди, оскільки рухався на великій швидкості та здійснював обгін автомобілів по зустрічній смузі.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що саме правопорушник ОСОБА_1 не дотримався правил дорожнього руху, що пояснення правопорушника не відповідають дійсності. Після удару його автомобіль опинився на пішохідному переході, і для того, щоб не заважати на дорозі, він від"їхав на свому автомобілі назад в межах двох метрів.

В судовому засіданні інспектор взводу №2 роти №3 батальйону №4 УПП у Л/о ДПП капрал поліції Линда І.І. підтвердив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що схема дорожньо - транспортної пригоди повністю відповідає фактичним обставинам справи, а при її складанні будь - яких зауважень як у правопорушника, так і в потерпілого не виникало. Зазначив, що ОСОБА_1 порушив пункт 10.2 ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що за обставин, які мали місце згідно протоколу про адміністративне правопорушення, рухався на своєму автомобілі по АДРЕСА_2 . Оскільки його ряд, в якому він перебував, рухався повільно, він блимнув фарами автомобілю ОСОБА_1 , щоб останній виїхав з прилеглої території. Зазначив, що потерпілий обігнав його та намагався вклинитися в потік, але відбулася ДТП.

Вивчивши представлені на розгляд адміністративні матеріали та дослідивши фактичні обставини у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, дії останнього правильно кваліфіковано, оскільки ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 124 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, дорожня обстановка - це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

П. 1.5 ПДР України встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.2.3б. ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

П.10.2. ПДР України визначено, що виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Згідно визначень, які містять в п.1.10. ПДР України, дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість; прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них; проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Аналіз даних положень ПДР України свідчить про те, що саме водій, який виїжджає з прилеглої території на проїзну частину, має обов"язок дати дорогу транспортним засобам, які рухаються по проїзній частині, незалежно від дій водіїв, які керують такими транспортними засобами.

Відтак, суд не бере до уваги пояснення правопорушника пр те, що саме дії потерпілого спричинили дорожньо - транспортну пригоду, оскільки саме потерпілий мав перевагу в русі в даній дорожній обстановці.

В матеріалах справи міститься схема місця ДТП, в якій відсутні будь - які зауваження як правопорушника, так і потерпілого.

Працівниками поліції не встановлено в діях потерпілого ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху України, протокол про адміністративне правопорушення з цього приводу не складався.

Під час перевірки судом матеріалів справ, відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено.

Враховуючи наявну схему місця ДТП, пояснення учасників судового процесу, розташування транспортних засобів на схемі, характер механічних пошкоджень транспортних засобів, суд вважає встановленим, що саме водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території не дав дорогу транспортному засобу потерпілого ОСОБА_2 , який рухався по проїзній частині.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

При оцінці доказів під час розгляду справ про адміністративні правопорушення мають бути застосовані критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України").

Приймаючи до уваги принцип «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований і у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України", доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального (адміністративного) правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» № 46477/99, Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Проте, в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 635166 від 27 лютого 2024 року та доданими до нього матеріалами, які безпосередньо перевірені судом.

Наведені вище докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені судом.

Суд вважає, що докази у справі відповідають критеріям належності та допустимості, є логічними, взаємопов`язаними та такими, що у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а його пояснення, дані в судовому засіданні визнає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Стягнення слід визначити з врахуванням особи винного, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується в розмірі 0,2% розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 268, 283, 284 КпАП України, -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят) грн. 00 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п"ятсот) грн. 60 коп. судового збору.

Вилучене посвідення водія повернути.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь