Номер справи 220/1636/24
Номер провадження 3/220/842/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року

Суддя Великоновосілківського районного суду Донецької області Дурач О.А., розглянувши матеріали, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, майора заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення серії ДНКХ-2 № 6241 від 27.10.2024 року, посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що заступник командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , обіймаючи посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, не виконав свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведенням роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності батальйону, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, що призвело до того, що 23.10.2024 близько 12:00 перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу (поблизу АДРЕСА_2 ) командиром 1 стрілецької роти капітаном ОСОБА_2 було доведено до особового складу 1 стрілецької роти бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 №883дск щодо висування на бойові позиції (поблизу АДРЕСА_3 ), проте молодший сержант ОСОБА_3 , старший солдат ОСОБА_4 , молодший сержант ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 , молодший сержант ОСОБА_7 , старший солдат ОСОБА_8 , сержант ОСОБА_9 , солдат ОСОБА_10 , солдат ОСОБА_11 , головний сержант ОСОБА_12 , солдат ОСОБА_13 , старший солдат ОСОБА_14 , прапорщик ОСОБА_15 , солдат ОСОБА_16 , відкрито відмовились виконувати вимоги бойового розпорядження.

23.10.2024 близько 12:00 перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу (поблизу АДРЕСА_2 ) командиром 2 стрілецької роти капітаном ОСОБА_17 було доведено до особового складу 2 стрілецької роти бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2024 №883дск щодо висування на бойові позиції (поблизу АДРЕСА_3 ) проте старший солдат ОСОБА_18 , молодший сержант ОСОБА_19 , солдат ОСОБА_20 , молодший сержант ОСОБА_21 , старший сержант ОСОБА_22 , солдат ОСОБА_23 , головний сержант ОСОБА_24 , сержант ОСОБА_25 , солдат ОСОБА_26 , старший солдат ОСОБА_27 , відкрито відмовились виконувати вимоги бойового розпорядження.

23.10.2024 близько 12:00 перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу (поблизу АДРЕСА_2 ) командиром 3 стрілецької роти лейтенантом ОСОБА_28 було доведено до особового складу 3 стрілецької роти бойове розпорядження командира військової частини від 23.10.2024 №883дск щодо висування на бойові позиції (поблизу АДРЕСА_3 ) проте сержант ОСОБА_29 , солдат ОСОБА_30 , головний сержант ОСОБА_31 , старший солдат ОСОБА_32 , сержант ОСОБА_33 , сержант ОСОБА_34 , старший солдат ОСОБА_35 , сержант ОСОБА_36 , старший солдат ОСОБА_37 , головний сержант ОСОБА_38 , молодший сержант ОСОБА_39 , відкрито відмовилися виконувати вимоги бойового розпорядження.

Таким чином, майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , всупереч своїм статутним обов`язкам, передбачених статутом внутрішньої служби Збройних Сил України ст. 107, 108 не виконав свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведенням роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності батальйону, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, що призвело до того, що 23.10.2024 близько 12:00 перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу (поблизу АДРЕСА_2 ) 35 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовились від виконання бойового завдання.

З огляду на наведену, майор ОСОБА_1 вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.172-15 КУпАП (Недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду).

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за допомогою телефонограми та смс-повідомлення на контактний номер телефону вказаний в протоколі, яке він отримав. Просив проводити розгляд справи без його участі.

Тому, на підставі ст. 268 КУпАП, суддя вирішив розглядати справу без участі ОСОБА_1 , оскільки він належно повідомлений про розгляд справи.

ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, та зазначив, що при складанні протоколу були не всебічно, не повно та не об`єктивно з`ясовані обставини справи, не були виявлені причини та умови, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення, а також можливість його запобігання. Так, у протоколі зазначена не достовірна інформація про те, що військовослужбовці і, 2 і а 3 стрілецьких рот військової частини НОМЕР_1 , начебто, відкрито відмовилися виконувати вимоги бойового розпорядження 23.10.2024. Однак ця інформація не відповідає дійсності, оскільки згідно поданих на ім`я командира частини рапортів від командирів цих рот, було доведено військовослужбовцям зміст бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 883дск від 23.10.2024 (згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 № 3-14/4166дск від 22.10.2024), яким фактично визначено бойове завдання безпосередньо на лінії зіткнення з противником. В свою чергу, на виконання вимог ст. 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, у зв`язку із неспроможністю виконати дане бойове розпорядження, військовослужбовці негайно про це повідомили, аргументуючи не придатністю до виконання саме таких бойових завдань за станом здоров`я, що підтверджується відповідними висновками ВЛК. У справі відсутні жодні докази того, що особисто він умисно чи з необережності вчинив дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, що доводить відсутність адміністративного правопорушення (проступку).

Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно нього, як заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу, не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, зокрема не зазначено обставин, які б свідчили про його службову недбалість, які дії він зобов`язаний був вчинити та у який спосіб, невиконання яких ставиться йому у провину.

У протоколі також відсутнє посилання, до яких саме обов`язків військової служби недбало він поставився, якими нормами Статуту або іншими нормативно-правовими актами вони визначені.

В свою чергу, на момент складання протоколу завірена копія посадових обов`язків заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу не була долучена до матеріалів справи у зв`язку з їх відсутністю на день складання протоколу (ще не були затверджені).

Однак, в протоколі з незрозумілих причин є посилання на невиконання ним посадових обов`язків заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення, визначених Статутом виключно для цієї посади, яку він не займає. Просив закрити провадження про адміністративне правопорушення відносно нього, в зв`язку із відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (про правопорушення, вчинені військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7).

Дослідивши матеріали, які надійшли до суду, суд приходить до висновку, що дана справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю з таких підстав.

Виходячи з обставин, які зазначені в протоколі ДНКХ-2 № 6241 від 27.10.2024 р., майор ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою заступником командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 , всупереч своїм статутним обов`язкам, передбачених статутом внутрішньої служби Збройних Сил України ст. 107, 108 не виконав свої обов`язки щодо належного морально-психологічного забезпечення бойової готовності особового складу підрозділу та проведенням роботи, спрямованої на якісне виконання завдань бойової підготовки, бойових завдань, підвищення боєздатності батальйону, зміцнення єдиноначальності, поліпшення морального стану особового складу, що призвело до того, що 23.10.2024 близько 12:00 перебуваючи у місці тимчасової дислокації підрозділу (поблизу АДРЕСА_2 ) 35 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 відкрито відмовились від виконання бойового завдання.

Диспозиція ст. 172-15 КУпАП визначає склад правопорушення: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачено діяння визначене в ч. 1 цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.

В примітках до статті 172-13 КУпАП наведено поняття "військові службові особи", під якими розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Дослідивши протокол про вчинення військового адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, серії ДНКХ-2 № 6241, від 27.10.2024 р., суд зазначає, що у фабулі вказаного протоколу не конкретизовано в чому саме полягає недбалість ОСОБА_1 , причинно наслідковий зв`язок у між бездіяльністю ОСОБА_1 яка полягала у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, та відмови військовослужбовців від виконання наказу, та не вказано який саме пункт ст. 108 Статуту внутрішньої служби ЗСУ ним було порушено. Тобто, зазначені обставини в протоколі про адміністративне правопорушення, якими є відмова військовослужбовців від виконання наказу, не є самі по собі не можуть бути доказом вини саме ОСОБА_1 , у недбалому ставленні до військової служби, а тому відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , проте зазначений протокол містить посилання на ст.ст. 107-108 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, згідно яких зазначено про обов`язки за посадою заступника командира батальйону (корабля 3 рангу) з морально-психологічного забезпечення, а отже посилання на зазначені статті є некоректним, оскільки ОСОБА_1 займає іншу посаду, посадові обов`язки за якою взагалі Статутом внутрішньої служби ЗСУ не встановлено, а отже суд виключає можливість вчинення ним відповідних дій передбачених складом адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки його посадові обов`язки невідомі, та в матеріалах справи відсутні будь які посадові інструкції заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу, або інші докази на підтвердження покладання на нього відповідних обов`язків.

Надані суду докази не відповідають вимогам достатності для встановлення факту недбалого ставлення військової службової особи ОСОБА_1 до військової служби 26.10.2024 р., оскільки суду не надано належних доказів покладання відповідних обов`язків на майора ОСОБА_1 як заступника командира батальйону з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , наказу на призначення його на цю посаду яка передбачає відповідні обов`язки.

Крім того, не підтверджені належним чином (наказом. тощо) повноваження посадової особи на складання протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , у відповідності до ч. 1 ст. 255 КУпАП, що може бути самостійною підставою для закриття провадження по даній справі.

Оцінюючи надані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд зазначає наступне.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008р., заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01.11.1950р., рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 р. № 23 рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумних сумнівом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки судом встановлено відсутність суб`єкта правопорушення, як елементу складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.172-15, 221, 245, 247-249, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області, прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суддя: О.А. Дурач