Справа № 235/1220/24
Провадження № 33/4808/483/24
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лазарів О. Б.
Суддя-доповідач Гриновецький Б.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Гриновецький Б.М. з участю водія ОСОБА_1 , його захисника Белей О.Р., потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого ОСОБА_3 , розглянувши в режимі відеозв`язку справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Белей О.Р. на постанову Івано-Франківського міського суду від 2 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Цією постановою ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець ЗСУ

визнаний винуватим за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850 грн.

ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 10.02.2024 року о 15-30 год., керуючи військовим транспортним засобом «Peugeot» в/н НОМЕР_1 , в с. Воздвиженка, Покровського району, Донецької області, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з військовим автомобілем «Mitsubishi» в/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п.п.1.5.,12.1.,10.5.,13.1.,13.3. ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 вказує, що оскаржувана підлягає скасуванню через істотні порушення норм матеріального та процесуального закону. Суд належним чином не перевірив обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та не надав їм належної оцінки в сукупності з іншими доказами, тому дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, що мав би з?ясувати суд ще на етапі підготовки до розгляду справи, у відповідності з вимогами ст.278 КУпАП. Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення/схема ДТП не містить відомостей, з якою саме швидкістю руху рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , яка швидкість була встановлена на даній конкретній ділянці дороги-місця ДТП, що дало би можливість встановити факт наявності чи відсутності порушень вимог п.12.1 ПДР України, отже матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 за вказаних умов дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою. Зазначає, що наявна в матеріалах справи схема ДТП (а.с. 2), складена без врахування вимог нормативно-правових актів, на бланку довільної форми, у схемі не зазначено будь-яких слідів та предметів, що стосуються пригоди: розміщення частин та об?єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання грунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортних засобів, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання грунту, на схемі не відображені, гальмівного шляху. Звертає увагу, що наявна у матеріалах схема ДТП містить тільки 3 умовні позначення. Також зазначає, що на скоєння ДТП вплинула обмежена видимість внаслідок виритого насипу та дуже поганої якості дороги через близкість ведення бойових дій, ОСОБА_1 керував авто в межах можливості через бойові дії; дорога мала вибоїни (ями), відповідно виникла необхідність у їх об?їзді, однак такі недоліки в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП, не було зафіксовано у схемі ДТП, а місцевий суд не надав належної оцінки такому твердженню ОСОБА_1 . Наведені обставини потребували детального з?ясування, об?єктивної та належної оцінки. Не дотримання цього принципу та формальний підхід місцевого суду призвів до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпА, а тому постанову суду не можна вважати обгрунтованою. При цьому заява ОСОБА_1 щодо призначення судової автотехнічної експертизи, місцевим судом взагалі була залишена поза увагою, а у постанові не зазначено підстав для відмови у її задоволенні, що свідчить про необ?єктивний розгляд справи. На думку апелянта, схему ДТП оформлено з суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, дійсним обставинам справи. Також в основу доведеності вини ОСОБА_1 місцевий суд посилається на фотокопії долучені до матеріалів справи. Однак, про долучення фотокопій (ас. 23-25) не зазначено протоколі та вони не засвідчені належним чином, про що вказувала його захисник у запереченнях. У матеріалах справи міститься Акт службового розслідування за фактом ДТП за участі солдата ОСОБА_5 , де у р.3 зазначено про рух транспортного засобу зі швидкістю 50-60 км./год., однак у фабулі протоколу такі дані не вказано. Таким чином суд не виконав свої обов?язки, не встановив фактичні обставини справи, не дослідив матеріали справи, не розглянув клопотання ОСОБА_1 про призначення експертизи, формально перелічивши докази, яким не надав правової оцінки. Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі ст. 247 п.1 КУпАП.

Заслухавши доводи водія ОСОБА_1 та його захисника про підтримання його апеляції та пояснення потерпілого ОСОБА_2 і представника потерпілого ОСОБА_3 про її відхилення, перевіривши справу, проаналізувавши апеляційні доводи та матеріали справи, апеляційний суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова суду в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.

Оскаржена постанова суду щодо ОСОБА_1 не відповідає вказаним вимогам закону, вона не є обґрунтованою й вмотивованою, тому підлягає скасуванню.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у цій справі не є належно обґрунтованим і вмотивованим.

При цьому судом першої інстанції не враховано, що згідно конституційних й конвенційних принципів верховенства права, законності й змагальності сторін - людина, її права та свободи є найвищими цінностями і визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суди зобов`язані неупереджено, без прояву обвинувального ухилу і суворо додержуватись вимог Конституції України та чинних законів і міжнародних договорів.

Судом не враховано вимоги практики ЄСПЛ про те, що особливості процесуального розгляду справ про адміністративні правопорушення мають прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства. Ця справа належить до такої категорії проваджень.

В діях ОСОБА_1 є певні ознаки пред`явленого йому правопорушення, але його вину не підтверджено у встановленому законом порядку через істотні процесуальні порушення.

Апеляційний суд визнає обґрунтованою правову позицію представника потерпілого ОСОБА_3 про незаконність зміни підсудності цієї справи з суду однієї області до суду іншої області України. Чинний КУпАП такі питання не регулює. Судова практика судів України та ЄСПЛ визнає, що у таких випадках виправданим є застосування аналогічних кримінально-процесуальних норм. Із змісту ст. 34 КПК України слідує, що у цьому випадку змінити підсудність справи з суду однієї області до суду іншої області України міг лише Верховний Суд. Таке порушення є підставою для скасування оскарженої постанови суду.

Постанова суду не може залишатися в силі через необґрунтованість й невмотивованість. Суд на підтвердження вини ОСОБА_1 перелічив окремі процесуальні документи, однак не розкрив їх доказового змісту, не дав їх порівняльного аналізу з іншими доказами, зокрема з поясненнями самого ОСОБА_1 . Посилання суду при цьому, як на доказ вини водія, на протокол про правопорушення є недопустимим. Чинний КУпАП допускає такий доказ, але з врахуванням загальних принципів правосуддя, положень верховенства права протокол про правопорушення не може бути доказом вини особи, оскільки є лише формою пред`явлення їй обвинувачення, яке має бути підтверджено іншими доказами.

Обгрунтованими є доводи апелянта про порушення при складанні протоколу про правопорушення щодо ОСОБА_1 , на які, всупереч ст. 278 КУпАП, не звернув увагу суд. З`ясовано, що у протоколі є додаткові дописи простим олівцем, що на переконання апеляційного суду, є недопустимим без повернення справи для належного дооформлення протоколу.

Порушенням права ОСОБА_1 на захист є нерозбірливий почерк при оформленні протоколу щодо нього, що, як він вказав, стало перешкодою йому в безперешкодному розумінні суті свого обвинувачення. Апеляційний суд визнає цю обставину істотним процесуальним порушенням його права на захист, оскільки в порушення положень ст. 254 КУпАП ОСОБА_1 належно не пред`явлено адміністративне обвинувачення, що є додатковою підставою для скасування постанови суду.

Як з`ясовано і підтверджено ОСОБА_1 , перед початком і при подальшій процедурі складання протоколу про правопорушення, йому не було належно роз`яснено і забезпечено право на мовчання, на несвідчення проти себе та на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист (ст. 59 Конституції України) і ставить під сумнів висновок суду про доведеність вини правопорушника, що в силу того ж правового принципу «плодів отруєного дерева» дає підстави визнати всі здобуті дані у цій справі недопустимими доказами. Вказане порушення не усувається посиланням в протоколі на ст. 268 КУпАП, оскільки ця норма стосується прав особи в судовому засіданні, але не при складанні протоколу. Тому таке порушення є безумовною підставою для скасування постанови суду.

До істотного порушення права ОСОБА_1 на захист та правового принципу змагальності сторін в судовому процесі слід віднести залишення судом без вирішення й оцінки його клопотання про призначення авто-технічної експертизи у цій справі.

Посилання суду в постанові на письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недопустимими доказами, оскільки це є порушенням правового принципу безпосередності дослідження судом доказів шляхом допиту цих осіб в судовому засіданні.

За наведених даних й обставин, постанова суду підлягає скасуванню, а справа щодо ОСОБА_1 підлягала б поверненню на новий судовий розгляд. Однак, ст. 294 КУпАП не передбачає такого права апеляційного суду.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що при скасуванні постанови суду справу слід закрити через недоведеність вини водія ОСОБА_1 .

Разом з тим, апелянт просить закрити справу у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ст. 124 КУпАП, однак апеляційним судом визначено для цього іншу праву підставу - недоведеність його вини. Такої правової підстави у чинному КУпАП немає, тому апеляційний суд з посиланням на загальні принципи судочинства, верховенства права, аналогію з кримінально-процесуальними нормами, вважає за необхідне послатися на іншу підставу для закриття справи, яка передбачена чинним КУпАП відсутність в його діях складу вказаного правопорушення. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Таке закриття провадження у цій справі не є процесуальною перешкодою для вирішення питань про відшкодування збитків від ДТП, які при відсутності їх добровільного врегулювання сторонами в умовах воєнного стану можна вирішити в порядку цивільного судочинства.

К е р у ю ч и с ь ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Белей О.Р. задовольнити частково, постанову Івано-Франківського міського суду від 2 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 274 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Б.М. Гриновецький