Справа № 161/6256/21
Провадження № 3-в/161/64/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 12 вересня 2024 року

Луцький міськрайонний суд в особі судді Філюк Т.М., розглянувши клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року, у зв`язку із закінчення строку давності виконання судового рішення,-

В С Т А Н О В И В :

До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшло клопотання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року, у зв`язку із закінчення строку давності виконання судового рішення.

Клопотання обґрунтоване тим, що постановою луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021 року його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.183-1 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді 240 годин суспільно-корисних робіт. Вказана постанова перебуває на виконанні Державної установи « центр пробації» у Волинській області. Працівники пробації вживають заходи щодо виконання постанови, однак існують обставини, які ускладнюють її виконання,зокрема, він має постійне місце роботи з 8 годинним робочим днем.

Зазначає, що не ухиляється від виконання адміністративного стягнення. Також вказує, що адміністративне стягнення у вигляді суспільно-корисних робіт за своєю суттю полягає у виконанні оплачуваної роботи, та ціллю ткого стягнення є забезпечення правопорушника оплачуваною роботою,частину заробітку з якої. останній буде направляти на погашення заборгованості по аліментах. Разом з тим, він на даний час повністю погасив заборгованість по аліментах, у тому числі й поточну та продовжує їх сплату у добровільному порядку.

Вказує, що строк давності постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021 закінчився, а тому просить суд звільнити його від відбуття адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку із закінченням строку давності її виконання.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату,час, місце розгляду справи був повідомлений засобами мобільного зв`язку, про що в матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення у додаьок «вайбер» щодо документу «Судова повістка до суду», яка доставлена останньому 31.07.2024 року,о 15:30 год.

Дослідивши матеріали клопотання докази надані на підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з Кодексу про адміністративні правопорушення та інших законів України.

Згідно зі ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 ч. 1,2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок

Відповідно до постанови Волинського апеляційного суду від 18.08.2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021 відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто.

Постанова Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2021, набрала законної сили 18.08.2021.

Порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень детально регламентується розділом V (ст. 298-330) КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.

Так, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили (ч. 1 ст. 325-1 КУпАП).

Звернувши своєчасно до виконання постанову про накладення на ОСОБА_3 стягнення у виді суспільно корисних робіт суд дотримався в цілому вказаних вимог закону, однак наявність у ОСОБА_1 офіційного місця працевлаштування, зокрема, згідно довідки ФОП ОСОБА_4 від 29.07.2024 року № 100, ОСОБА_1 з 01.08.2022 року працює у ФОП ОСОБА_4 за трудовим договором з повним робочим днем (8 год) на посаді менеджер (управитель) з логістики по даний час, значно утруднює можливість фактичного виконання постанови.

Постанова суду від від 20 травня 2021 року (набрала законної сили 18.08.2021), якою ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч.1,2 ст. 183-1 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт з об`єктивних причин залишається без виконання більше двох років.

Також в матеріалах справи наявна копія постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.01.2024 року з якої вбачається, що згідно заяви стягувача ОСОБА_5 заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.01.2024 року погашена в повному обсязі, штраф винесений за невиконання рішення, також сплачений.

З огляду на викладене, необхідно зауважити, що чинний КУпАП, до якого постійно вносяться зміни за своєю суттю є законом, який поєднує норми матеріального та процесуального права, охоплює всі сфери суспільно-економічного життя і в той же час містить в собі ряд колізійних норм або норм, які не виконуються через їх недосконалість (нікчемних норм), а тому потребує системних законодавчих змін.

Зокрема, стадія виконання постанови про накладення адміністративних стягнень є заключною і зазвичай проходить у два етапи: 1) звернення постанови до виконання і 2) безпосереднє виконання постанови про накладення адміністративних стягнень.

Під зверненням постанови до виконання у ст. 303 КУпАП необхідно розуміти своєчасне (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) направлення постанови до органу, який відповідно до законодавства уповноважений її безпосередньо виконувати, в даному випадку до органу пробації, і визнається єдиним юридичним фактом, який має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови, що дотримано судом першої інстанції.

Безпосереднє виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт також забезпечує орган пробації, однак системний аналіз основних положень цього Кодексу, в тому числі і розділу V, дає суду підстави для висновку, що незважаючи на власну назву ст. 303 законодавством України не передбачена давність виконання постанови судді про накладене стягнення, яка вже прийнята відповідним органом до виконання, що в свою чергу надає надзвичайно широкі можливості для зловживань у процесі виконання цих судових рішень, необґрунтовано обмежує права, свободи і законні інтереси осіб, які притягнуті до адміністративної відповідальності та взагалі нівелює завдання КУпАП і зводить нанівець певні засади судочинства, які закріплені у ст. 1, 7, 39, 245, 246, 268, 298, 300, 303, 305 і 326 КУпАП; розділ I ЗУ "Про судоустрій і статус суддів"; ст. 3, 24, 55, 124, 129, 129-1 Конституції України.

Таким чином, законодавець залишив поза сферою свого регулювання питання щодо давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення ставлячи осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності в явно невигідну правову ситуацію в порівнянні з тими, хто вчинив більш тяжке правопорушення (злочин) відповідно до обвинувального вироку.

Фактична "безстроковість" виконання таких постанов суперечить принципу правової визначеності, що є складовою принципу верховенства права і широко застосовується ЄСПЛ при оцінці порушень державами-членами Конвенції, а "необмежений строк виконання" своєчасно надісланої постанови суперечить принципу 4 Рекомендації N R (91) 1 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, згідно якого, якщо адміністративний орган влади розпочав адміністративне провадження із застосування санкції, він зобов`язаний діяти залежно від обставин справи з розумною швидкістю.

Припинення виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у межах КУпАП можливе лише за наявності обставин, зазначених у п. 5 (видання акту амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення), 6 (скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність) і 9 (смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі) ст. 247 цього Кодексу, при наявності яких орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання (ст. 302 КУпАП).

Однак вказана норма має іншу правову природу і не кореспондується зі строками виконання постанов про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт, а тому у даному конкретному випадку застосована бути не може.

Європейський суд з прав людини, надаючи автономного значення поняттям, які застосовуються в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), часто розцінює справи про адміністративні правопорушення саме як "кримінальні" у розумінні норм Конвенції.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 р. зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі N 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що "одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями" (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 N 5 рп/2005 той же Суд вказав, що "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі" (абз. 2 п. п. 5.4 п. 5).

Крім того, КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа N 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що "не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям "правопорушення", а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним". У цьому рішенні Суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначена справа про адміністративне правопорушення щодо накладення на ОСОБА_3 стягнення у виді суспільно-корисних робіт, може бути прирівняна до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ можливо застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Такою нормою у КК є ст. 80, яка розташована у розділі XII "Звільнення від покарання та його відбування" і регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, і відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. (ч. 3 ст. 80 КК).

Україна є соціальною, правовою державою; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії.

КСУ у рішенні від 02.11.2004 N 15-рп/2004 зауважив, що "верховенство права" це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення" (абз. 2, 3, 4 п. п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини).

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт в адміністративному праві не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано: 2 роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є суспільно корисні роботи - ст. 24, 31-1 КУпАП).

Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді суспільно корисних робіт повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, в даному випадку з 18.08.2021 року та в усякому разі не перевищувати 2-х років.

Судом встановлено, що за період з часу винесення постанови та набрання її законної сили з 18.08.2021 до часу розгляду матеріалів клопотання щодо вирішення питання про давність виконання рішення у суді, тобто дотепер постанова суду про накладення адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт не виконана за обставин, які не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від її виконання, неможливість відбуття ОСОБА_1 адміністративного стягнення зумовлено незалежними від останнього причинами.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт у зв`язку із закінченням строків давності виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 303, 304 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_1 , про звільнення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, накладеного постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року, у зв`язку із закінчення строку давності виконання судового рішення задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року за ч. 1,2 ст. 183-1 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2021 року у справі № 161/6256/21; провадження № 3/161/2584/21 про накладення адміністративного стягнення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк