1Справа № 335/1213/24 3/335/549/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Романько О.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративний матеріал, який надійшов з Відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий органом 2310 від 07.03.2023,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ за № 906220 від 13.01.2024, складеного відносно ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП вбачається, що 13 січня 2024 року о 13 годині 15 хвилин, остання перебуваючи на «Критому ринку» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 47а, здійснила продаж горілки об`ємом 1 л з рук, чим порушила ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

До суду особа, що притягається до адміністративної відповідальності, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, згідно положень ст. ст. 268, 277-2 КУпАП, неодноразово не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи вищезазначені правові норми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважаю за можливе провести розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши подані до суду матеріали, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

В силу ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог, передбачених ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно ст.256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності(у разі її виявлення);місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частиною 3 ст. 156 КУпАП передбачена відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» Маркування алкогольних напоїв (крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті), які реалізуються в Україні, здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Маркування виноробної продукції, у тому числі сидру і перрі (без додавання спирту), зброджених напоїв, одержаних виключно в результаті природного (натурального) бродіння фруктових, ягідних та фруктово-ягідних соків, з вмістом спирту не більше 8,5 відсотка об`ємних одиниць (без додавання спирту), яка реалізується в Україні, здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Частина 1 ст. 12 цього Закону передбачає, що виробництво алкогольних напоїв здійснюється з використанням спирту етилового, що відповідає товарній підкатегорії 2207 10 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, та спиртових дистилятів, що відповідають товарній позиції 2208 згідно з УКТ ЗЕД, які одержані виключно із сільськогосподарської продукції та мають статус українських товарів відповідно до Митного кодексу України. Використання інших видів спирту для виробництва алкогольних напоїв і харчових продуктів забороняється. Використання спирту при виробництві суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) малих виробництв виноробної продукції заборонено.

Статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Статтею 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», передбачені обмеження щодо продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів, яка передбачає окремі випадки щодо заборони, зазначені у пункті частини першої статті.

Згідно п. 10 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів з рук.

Відповідно до пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу «живого» бродіння);

Алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД), а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД (наприклад, вина виноградні натуральні, ігристі, газовані, вермути, коньяк, бренді, лікери, спиртні напої, одержані шляхом перегону) (п. 14.1.5 ПК України).

Міцність алкогольного напою, тобто процентний вміст у ньому етилового спирту у даному разі вирішального кримінально-правового значення не має. Для з`ясування того, чи є вилучена у особи рідина алкогольним напоєм, призначається судово-хімічна експертиза.

Крім власне алкогольних напоїв, до підакцизних товарів належать спирт етиловий неденатурований з концентрацією алкоголю не менш як 80 відсотків об`єму, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти.

Самогон та інші міцні спиртні напої домашнього вироблення у законодавчому акті, присвяченому оподаткуванню алкогольних напоїв акцизним податком, не фігурують і, в принципі, не можуть і не повинні згадуватись; щодо них не встановлені ставки акцизного податку у гривнях з одиниці товару. Акцизним податком як загальнодержавним непрямим податком обкладаються предмети, які можуть виготовлятись, бути об`єктом правочинів і знаходитись у власності суб`єктів лише на легальних підставах та у передбаченому законодавством порядку.

Спирт етиловий - спирт етиловий-сирець, спирт етиловий ректифікований технічний, спирт етиловий денатурований (спирт технічний), спирт етиловий технічний, спирт етиловий ректифікований, що відповідають кодам 2207 і 2208 згідно з УКТ ЗЕД та виготовлені з крохмале- і цукровмісної сировини або з нехарчових видів сировини за спеціальними технологіями.

Склад правопорушення це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП полягає у торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами з рук, тобто торгівля означеними виробами суб`єктами, які відповідно до вимог законодавства не мають права на здійснення такої торгівлі.

До того ж не має значення наявність та дійсність акцизних марок тощо.

Зміст ч.3 ст.156 КУпАП не містить відомостей, які вказують на спеціального суб`єкта відповідальності.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або у формі необережності.

Для наявності складу вказаного правопорушення необхідним є доведення як факту торгівлі так і факту того, що предметом торгівлі були крім іншого тютюнові вироби, а також те, що торгівля ними здійснювалась у невизначених для цього місцях.

На підтвердження винуватості ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення органом, що склав протокол, надано такі докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 906220 від 13.01.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у громадському місці на «Критому ринку», за адресою: вул. Незалежної України, буд. 47А, м. Запоріжжя, при цьому не зазначено чи знаходилася вона у відповідно відведеному місця для торгівлі будь-якими товарами чи ні;

-письмове опитування гр. ОСОБА_1 від 13.01.2024, в якому вона зазначає, що реалізовує розбавлений в домашніх умовах спирт;

-письмове опитування особи гр. ОСОБА_3 від 13.01.2024, який пояснив, що він придбав за 50 грн. 1 літр «Горілки» у жінки на ім`я ОСОБА_4 , знає її як таку, що більше трьох років на «Критому ринку» продає спиртні напої домашнього виробництва.

-Фототаблиця з двох фото, на яких зображена жінка та поліетиленовий пакет з пластиковими пляшками з різними етикетками, зокрема, пива «Жигулівське» та «Живчик». Місце, час і обставини здійснення цих фото не відображено.

Разом з цим, протоколу огляду за участі понятих щодо вилучення у ОСОБА_1 будь-яких речей, який би доводив, що в неї вилучено 7 літрів саме алкогольних напоїв, а не будь-якої іншої рідини чи напою, а також виручки, яка підлягає обов`язковій конфіскації, до матеріалів справи не долучено.

Як вже зазначалося, то нормативне визначення поняття алкогольного напою дано в статті 14.1.5 ПК України, так алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Тому, виходячи із нормативного визначення поняття підакцизні товари, алкогольний напій може бути визнаний таким і бути предметом правопорушень, передбачених ст. 156 КУпАП лише за умови, якщо він відповідає наступним ознакам:

1) одержання шляхом спиртового бродіння цукромістких матеріалів або виготовлення на основі харчових спиртів;

2) вміст спирту етилового має становити понад 0, 5 чи 8,5 відсотки об`ємних одиниць;

3) визнання законом підакцизним товаром, до ціни якого включено акцизний податок;

4) належність до товарної групи системи опису та кодування товарів під одним з наступних кодів: 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також товарних позицій 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відсутність хоча б однієї з наведених ознак виключає можливість визнання алкогольного напою підакцизним товаром, а відповідно і предметом зазначеного правопорушення.

Горілка міцний алкогольний напій з очищеного спирту. Горілка складається з розчину етилового спирту у воді, зазвичай 40 % (об`ємних одиниць). Промислово виготовляється з якісних злакових спиртів високого очищення.

Сурогат алкоголю не призначена для внутрішнього вживання спіртомістка рідина, яка використовуються в країнах з низьким рівнем культури замість алкогольних напоїв (у тому числі через доступність і меншу ціну).

За матеріалами справи залишається не зрозумілим, яким чином працівники поліції та з застосування яких засобів дійшли висновку і впевнилися, що ОСОБА_1 реалізовувала саме горілку як певний алкогольний напій. При цьому, як вона сама, так і особа, яку опитували гр. ОСОБА_3 вказували, що це є розведений спирт в домашніх умовах.

Не встановлено, яким чином в даному випадку уповноваженою особою проведено було відмежування цього правопорушення від правопорушення, передбаченого ст. 177-2 КУпАП.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд вважає, що ідентифікувати вилучені 7 л рідини, яка містилася у пластикових пляшках, як алкогольний напій не виявляється за можливе, а тому залишається недоведеним, що така рідина є предметом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Так само, з протоколу вбачається, що місцем, в якому зафіксована подія, є територія ринку, тому доведення того, що ОСОБА_1 перебувала не в установленому місці для торгівлі підлягає додатковому доведенню.

За цих обставин, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 156 КУпАП передбачена відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

Також, суд зазначає, що статтею 156 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння.

Вказана норма закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативних актів, у яких сформульовані конкретні правила поведінки.

Тому, окремо слід звернути увагу на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 906220 від 13 січня 2024 року в описовій частині правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 своїми діями «здійснила продаж горілки» порушила статтю 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон№ 481).

Слід констатувати факт, що стаття 15-3 Закону №481 складається з 10 частин, які мають самостійний та відмінний юридичний зміст та містять окремі приписи, що регулюють ті чи інші відносини/питання у сфері обігу підакцизних товарів.

Натомість в описовій частині правопорушення в протоколі стосовно ОСОБА_1 посадовою особою, що його складала, не зазначено, яку саме частину (пункт відповідної частини) статті 15-3 Закону №481 вона порушила, тобто за не дотримання якої саме правової норми цього Закону до неї може бути застосовано адміністративне стягнення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами, визначеними відповідними нормами КУпАП, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин адміністративного провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею КУпАП, є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків та потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

З оглядна те, що судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення має відбуватися виключно в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, в якій уповноваженою на те особою зазначаються всі ознаки складу адміністративного правопорушення та обставини його вчинення, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази винуватості такої особи.

У справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип) рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до статті 62 Конституції України, положення якої знайшли подальшу конкретизацію в національному законодавстві України, особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суду з прав людини у рішенні від 20.09.2016 у справі «Karelin v.Russia» заява № 926/08 зазначив, що за умови наявності певної неточності чи суперечностей у фабулі адміністративного правопорушення, суд не вправі брати на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини самостійна перекваліфікація судом дій особи, яка притягається до відповідальності є порушенням права особи на справедливий суд, закріпленого ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відсутність таких обов`язкових елементів адміністративного правопорушення як його предмет та об`єктивна сторона, виключає наявність події і складу правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у цій справі, що є підставою для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 7, 9, ч. 3 ст. 156, п. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.156 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.

Речі, вилучені у ОСОБА_1 відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 906220 від 13.01.2024, які поміщені в один поліетиленовий пакет та передані на зберігання до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за квитанцією № 65 (номер книги обліку № 406) знищити.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя: О.О. Романько