Справа № 444/847/24 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 33/811/1586/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Геля С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Геля С.Б. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. 00 коп. - в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 17.02.2024 року о 19 год. 40 хв. на автомобільній дорозі під`їзд до м. Львова М-06-03 3 км +700 м керував транспортним засобом ВМW Х5 номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення координації рухів). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Гельо С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року, закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

Зазначає, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови захисник отримав 29.10.2024 на електронну адресу.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що до матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у вказаний в протоколі час та місці.

Як вказував в судовому засіданні ОСОБА_1 , близько 20 год. 17.02.2024, перебуваючи на місці пасажира, на задньому сидінні автомобіля «BMW X5», під керуванням його знайомого ОСОБА_2 , автомобіль почало переслідувати авто поліції, з ввімкненням червоних проблискових маячків та звукового сигналу. Водій ОСОБА_2 одразу не зупинявся, і в цей час просив ОСОБА_1 пересісти на місце водія, так як не має біля себе посвідчення водія та будь-яких документів, які посвідчують особу, а період дій воєнного стану це є підставою для затримання особи. Усе відбувалося дуже швидко, не більше 20-30 сек., і ОСОБА_1 не оцінивши наслідки таких дій, погодився на прохання ОСОБА_2 . Після чого, ОСОБА_2 зупинився на правій частині смуги руху, і швидко пересів на місце пасажира позаду, а ОСОБА_1 на місце водія. Вказані дії працівники поліції не помітили, так, як на вулиці була темна пора доби і падав дощ. Підійшовши до місця водія, за ним перебував уже не водій, а пасажир ОСОБА_1 , на якого і було складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не пройшов огляд на стан сп`яніння, так як не керував транспортним засобом і був помилково впевненим, що дані дії не тягнуть за собою відповідальності за ст.130 КУпАП.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повністю підтвердив пояснення ОСОБА_1 .

На долучених та оглянутих судом відеозаписах з бодікамер працівників поліції, не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а навпаки підтверджують пояснення останнього, щодо фактичних обставин подій.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вини в інкримінованому йому правопорушенні не визнав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Захисник Гельо С.Б. апеляційну скаргу підтримав, просив її задоволити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Геля С.Б., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 570556 від 17 лютого 2024 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, порушення координації рухів.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції зупинили транспортний засіб ВМW Х5 номерний знак НОМЕР_1 за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Поліцейські виявивши у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, запропонував останньому проти огляд на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі, також роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від огляду. Однак ОСОБА_1 просив зачекати, не виконував вимоги поліцейських, які неодноразово пропонували йому пройти огляд, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, а в подальшому відмовився від огляду. Також ОСОБА_1 говорив поліцейським, що сів за кермо, оскільки товариш попросив відвести його додому. Після чого поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що у зв`язку з його відмовою від огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, відносно нього буде складено протокол.

Таким чином, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що попри наявний у водія обов`язок пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського, він може відмовитися від проходження огляду. Чинне законодавство містить єдиний виняток з даного правила - якщо водій-учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами (п. 14 розділу 3 Інструкції №1452/735).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та пересів на місце водія після зупинення автомобіля поліцейськими, апеляційний суд оцінює критично та звертає увагу на те, що з наявного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що товариш попросив відвести його додому оскільки вживав спиртне, а запах алкоголю чути не від нього, а від товариша. Працівникам поліції ОСОБА_1 не заперечував, що керував автомобілем. Тому такі доводи захисника, апеляційний суд розцінює, як форму захисту з метою уникнення відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 , та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

поновити адвокату Гельо С.Б. строк апеляційного оскарження.

Постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Геля С.Б. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.