ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5289/24 Головуючий суддя І інстанції Спесивцев О. В.
Провадження № 33/818/1601/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Хлопова А.В. на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 27.08.2024 року о 22:00 в м.Харків по вул. Єдності 180, керував т/з ВАЗ 21096 держаний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився під відеофіксацію, чим порушивп. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно доданого до протоколу рапорту інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП ст. лейтенанта поліції Суворова Є.М. просив, серед іншого, вважати вірним адресу складання протоколу та місце зупинки т/з « АДРЕСА_1 ».

Не погодившись з судовим рішенням захисником ОСОБА_2 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що працівники поліції зупинили автомобіль ОСОБА_1 безпідставно та всупереч ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а також матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом та щодо його категоричної відмови від проведення огляду на стан сп`яніння. Крім того, відеозапис не містить відомостей які підтверджували б виявлені ознаки сп`яніння водія. У зв`язку з чим факт відмови ОСОБА_1 , на думку апелянта, не може бути підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності.

В судове засідання сторона захисту не з`явилася, про місце дату та час розгляду апеляційної скарги адвоката була повідомлена належним чином. Зокрема, особа, яка подала апеляційну скаргу захисник ОСОБА_2 отримав судову повістку як в електронному кабінеті (а.с.47), так і в письмовому вигляді про що свідчить підпис на зворотному повідомленні про вручення поштової кореспонденції (а.с 48). Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомлений про місце та час розгляду апеляційної скарги його захисника, отримавши судову повістку в електронному вигляді (а.с. 45 зворотна сторона), що не суперечить вимогам Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року №28.

Клопотань про відкладення апеляційного розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, ратифікованою Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того конвенція встановлює право кожного на доступ до справедливого та безстороннього правосуддя. Однак таке право не є абсолютним, та може бути обмеженим з об`єктивних підстав, визначених законом з обов`язковим врахуванням принципу розумності строків для розгляду справи.

У справі «N.B. проти України» Суд зазначив, що «розумність тривалості розгляду справи має визначатися в світлі обставин справи, а також з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, важливість предмета розгляду для заявника» («N.B. проти України», 3 квітня 2008 року, §40).

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо неї, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до ч. 4-6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.

Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З відомостей матеріалів справи вбачається, що учасники справи про місце, день та час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 повідомлені належним чином, письмових заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги суду апеляційної інстанції не надали.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати подану апеляційну скаргу за відсутності належно повідомлених учасників справи. Апеляційний розгляд належить провадити в межах поданої апеляційної скарги та відомостей наявних у матеріалах справи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга адвоката Хлопова А.В. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції водій відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 642938 від 27.08.2024 року, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 08.2024 року о 22:00 в м.Харків по вул. Єдності 180, керував т/з ВАЗ 21096 держаний номер НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820, та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «ОКНЛ» відмовився під відеофіксацію, чим порушивп. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП. Згідно доданого до протоколу рапорту інспектора взводу 1 роти 4 батальйону 2 УПП в Харківській області ДПП ст. лейтенанта поліції Суворова Є.М. просив, серед іншого, вважати вірним адресу складання протоколу та місце зупинки т/з « АДРЕСА_1 ».

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №642938 від 27.08.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «пояснення не надаю», що свідчить про те, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України (а.с.1); Про порушення своїх прав працівниками поліції ОСОБА_1 під час надання пояснень до протоколу не зазначив.

Відповідно до довідки Інспектора ВАП В. Бурикіної встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія категорії В(а.с.2), а тому не виконання правил дорожнього руху особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в частині дотримання обов`язків водія є свідомими та умисними діями ОСОБА_1 .

Згідно відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу не проводився у зв`язку із його відмовою про що свідчать відомості, зокрема і підпис ОСОБА_1 у графах акту «Результат огляду на стан сп`яніння» та «З результатом згоден» (а.с. 4).

Відомостями направлення на огляд особи з метою виявлення стану сп`яніння встановлено, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не проводився у зв`язку із відмовою водія (а.с. 5).

З відомостей рапорту працівника поліції Є Суворова вбачається, що під час перевірки інформації від громадян про керування водіям транспортним засобом в статні алкогольного сп`яніння було зупинено автомобіль ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія було виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. ОСОБА_1 від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Водія відносно якого було складено протокол про адміністративну відповідальність було відсторонено від керування транспортними засобами, автомобіль було залишено без порушень ПДР (а.с.6). Згідно відомостей письмових пояснень інспектора Є. Суворова відомості, зазначені в рапорті є такими, що відповідають дійсності.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№642938 встановлено факт руху автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_1 дорогою загального користування, а також огляд водія на стан сп`яніння. Зокрема з відеозапису вбачається, що працівниками поліції повідомлено про наявність ознак алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я. На законну вимогу працівника поліції пройти медичний огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції, які склали протокол про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_1 . Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення за відмову ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння. Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП, що настає в цьому випадку, саме за відмову водія у проходженні огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє підтвердження у неспростованих відомостях протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.1), доданих до нього доказах та інших відомостях, наявних у матеріалах справи.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду, яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан сп`яніння матеріали справи не містять. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у її релевантному зв`язку із нормами Закону чинними на момент вчинення правопорушення, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків або зафіксованому технічними пристроями відеозапису, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

За таких обставин, наявність неспростованих відомостей протоколу ААД№642938 та долучених до нього доказів, поза розумним сумнівом, дають підстави вважати сторонньому спостерігачу, що ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись від виконання законної вимоги поліцейського про проведення огляду водія на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Доводи апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Зокрема, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону поліцейський може зупинити транспортний засіб якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Вимогою пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Порушення цієї вимоги водіями становить небезпеку для дорожнього руху як для водія так і для інших учасників дорожнього руху. Крім того, приписами ст. 130 КУпАП зокрема передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

Тобто, порушення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху є самостійним складом адміністративного правопорушення. Порушення цих вимог може бути перевірено у встановлений законом спосіб під час зупинки транспортного засобу водія відносно якого є інформація про керування в стані сп`яніння, що узгоджується з приписами ст. 23, 31, 32, 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Як вбачається із відомостей протоколу, а також відеозапису та інших відомостей наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції. Під час бесіди водію було повідомлено про непритаманну поведінку водія під час керування транспортним засобом, а саме: водій різко зупинявся, а також залишав автомобіль біля перехрестя. Разом з тим з відомостей матеріалів справи вбачається, що відносно цього водія поліцейськими було отримано відомості, які підлягали перевірці, а саме про керування транспортним засобом у хворобливому чи нетверезому стані.

Матеріали справи не містять відомостей про порушення працівниками поліції вимог закону, щодо зупинки водія, а також щодо огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Не надано таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, твердження апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 є суб`єктивними та необґрунтованими.

Щодо доводів апелянта про те, що матеріали цієї справи не містять відомостей про керування ОСОБА_1 транспортним засобом є суб`єктивними з огляду на наступне.

З відомостей відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 особисто зазначає працівникам поліції про керування ним транспортним засобом, а також про те, що прямує до друга, побратима. Крім того, з матеріалів відео запису вбачається рух автомобілю ВАЗ 21093 номерний знак НОМЕР_1 в темну пору доби дорогою загального користування та його зупинку працівниками поліції. Разом з тим належить зазначити, що інших осіб окрім ОСОБА_1 та працівників поліції на відео записі немає.

З огляду на особливості цієї справи належить зазначити, що згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважали за необхідне до них долучити, Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності.

Таким чином, зазначене у своїй сукупності дає підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем за вказаних у протоколі обставинах.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є суб`єктивними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять відомостей про надання ОСОБА_1 категоричної відмови від проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису згідно яких водій ОСОБА_1 добровільно зазначає працівникам поліції про відмову у проведенні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку як на місці зупинки його транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Оцінюючи відомості цих доказів у справі у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, а тому посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Хлопова А.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков