ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/909/24Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 33/817/785/24 Доповідач - Галіян Л.Є.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є.

відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Худої І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-2 КУпАП, провадження у справі закрито із підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави 605,60 грн.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 03.04.2024 року о 00 год. 10 хв. в м. Теребовлі по вулиці Підзамче керував транспортним засобом автомобілем марки "Volkswagen" з д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, хитка хода. Водій на місці зупинки продувати газоаналізатор Alcotest Drager 6810 та пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров"я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що ч.1 ст 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність.

Також ОСОБА_1 03.04.2024 року о 00 год. 10 хв. в м. Теребовлі по вулиці Підзамче, керуючи транспортним засобом автомобілем марки "Volkswagen" з держаними номерними знаками НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівника поліції про зупинку, в результаті чого було застосовано проблисковий маячок синього та червоного кольору і спеціальний звуковий сигнал, чим порушив п.2.4. ПДР України, за що ст. 122-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не з`ясовано усі обставини справи.

Свої доводи мотивує тим, що працівниками поліції порушено процедуру огляду, а відеозаписи працівників поліції є неналежними доказами.

Зазначає, що працівниками поліції водій був зупинений безпідставно, а постанова про його зупинку скасована.

Крім того ОСОБА_1 було затримано, а протокол про його адміністративне затримання не складався і йому не було роз`яснено його прав та можливості скористатись правовою допомогою.

При цьому закриваючи провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП суд не повинен був встановлювати його вину.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши апелянта, яка підтримала подану апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків.

Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується доказами, які належно оцінені судом першої інстанції і детально викладені у постанові.

Обґрунтовуючи такий свій висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адмінправопорушення, суд вірно поклав в основу оскаржуваної постанови наявні в матеріалах справи докази, зокрема дані протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №162449 від 03.04.2024 року, а також відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції та відеореєстратора патрульного автомобіля, яким суд дав оцінку та вірно, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин, зробив висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Так, із вказаних відеозаписів вбачається, що працівниками поліції здійснювалося переслідування транспортного засобу "Volkswagen" з д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу поданих за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору.

Відповідно до пункту 2.4. Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, що ОСОБА_1 не виконав.

Із зазначеного відео вбачається, що у темну пору доби протягом тривалого періоду часу ОСОБА_1 не зупинявся на вимогу працівників поліції, які переслідували його зі звуковим сигналом та проблисковими маячками синього та червоного кольорів, та намагався втекти від них, однак в подальшому був зупинений поліцейськими шляхом переслідування.

В апеляційній скарзі захисник вказує на те, що закриваючи провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2 КУпАП суд не повинен був встановлювати в його діях вину. Такі доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки судом закрито провадження у справі через закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, накладення адміністративного стягнення згідно п.7 ст.247 КУпАП, тобто з нереабілітуючих підстав, що в свою чергу є можливим лише у випадку доведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй правопорушення і, лише у випадку закінчення строків, перебачених ст.38 КУпАП, суд не накладає стягнення на винного за скоєне.

Також відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №162448 від 03.04.2024 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі.

Матеріалами справи встановлено, що пропозиція пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності при цьому двох свідків.

Встановлені судом обставини відповідають даним, зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що вбачається з долученого до матеріалів справи відеодиску.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

При цьому не заслуговують на увагу твердження захисника про відсутність дати та часу зйомки, що свідчить про недопустимість відеодоказів, оскільки такі дані відсутні тільки на відеозаписі із відеореєстратора, що є технічною помилкою, але на відеозаписі із нагрудних камер працівників поліції чітко зазначено час та дату зйомки. Крім того із вказаного відеозапису вбачається, що він є безпосереднім логічним та послідовним продовженням події, що передувала зупинці транспортного засобу, і які відображені на відеозаписі із службового відеореєстратора працівників поліції.

Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.

Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави огляду, оскільки він допустив порушення ПДР України, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, тому не заслуговують на увагу твердження захисника в цій частині.

При цьому ОСОБА_1 працівником поліції декілька разів було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі на що останній відмовився, тому безпідставними є доводи апелянта, що працівниками поліції було порушено процедуру огляду.

Крім того в подальшому водієві було запропоновано проїхати у відділення поліції для складання адміністративних матеріалів, тому відсутній факт адміністративного затримання ОСОБА_1 , про яке стверджує захисник.

Даних про порушення працівниками поліції вимог законодавства під час даної події у матеріалах справи немає, а також відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 звертався до відповідних правоохоронних органів зі скаргою на неправомірні дії працівників поліції.

Твердження апелянта, що автомобілем ОСОБА_1 не керував спростовуються також відеозаписом відеореєстратора працівників поліції, що долучений до матеріалів справи, на якому зафіксовано як автомобіль під керуванням ОСОБА_1 здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, а потім не зупинявся на вимогу поліції.

При цьому, на місці події ОСОБА_1 не заперечив факт керування ним транспортним засобом.

Таким чином, доводи апелянта в апеляційній скарзі є неспроможними, оскільки спростовується вищевикладеним.

Апелянт також зазначає про те, що відсутні дані на підтвердження факту обов`язку проходити ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння, так як він не здійснив порушення ПДР України, що доводиться рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.06.2024 року, відповідно до якого скасовано постанову поліцейського про накладення адміністративного стягнення по справі про адмінправопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП та провадження у справі закрито.

Такі доводи апелянта є неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; -порушення координації рухів; -порушення мови; - виражене тремтіння пальців рук; - різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; - поведінка, що не відповідає обстановці.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2024 року поліцейським відділення поліції № 3 (м.Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській щодо ОСОБА_1 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 340165 від 03 квітня 2024 року, згідно якої останній здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, не пред`явив посвідчення водія на право керування, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

В процесі виявлення вказаного порушення ОСОБА_1 намагався втекти, але був затриманий працівниками поліції, внаслідок переслідування та під час спілкування із водієм інспекторами у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що було повідомлено останнього, а тому працівники поліції мали законні підстави пропонувати йому пройти огляд на стан сп`яніння і у випадку відмови - складання протоколу, що ними і було зроблено.

Як вбачається із долученого до матеріалів справи рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 05.06.2024 року, предметом оскарження ОСОБА_1 була постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 340165 від 03 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що суд дійшов висновку про те, що не встановлено порушення позивачем вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Разом з тим, скасування в подальшому постанови поліцейського про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за адміністративні правопорушення передбачені ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП, не може бути наслідком встановлення відстуності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України, вимог якого останній не виконав.

Посилання захисника на правове обґрунтування за положеннями Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) не може бути застосоване у справах про адміністративні правопорушення, які розглядаються за положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, доводи апелянта, викладені у скарзі не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність ОСОБА_1 за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України та вчинення ним даного адмінправопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначив стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, у зв`язку із чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя