Справа № 171/517/24
Провадження № 3/177/492/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 травня 2024 року

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М. В. розглянувши матеріали, які надійшли з ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, в порядку визначення підсудності, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

працюючої продавцем продовольчих товарів ФОП « ОСОБА_2 »

зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

інвалідності не має

РНОКПП НОМЕР_1

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2024 о 21:30 год ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу відновила дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 »), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювалася в бік колишнього чоловіка ОСОБА_5 нецензурною лайкою, штовхала його в груди, чим вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В ході судового засідання ОСОБА_6 вину у вчинені правопорушення, за обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення не визнала, зачитала письмові пояснення, а також надала вільні пояснення. Так, в письмових поясненнях вказала, що протокол про адміністративне правопорушення складений з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Вказала, що вона не вчиняла домашнього насильства, не висловлювалася в бік колишнього чоловіка нецензурною лайкою та не штовхала його в груди. Вказала, що на момент складення протоколу ОСОБА_5 не був членом її сім`ї, в матеріалах відсутні докази факту сімейних відносин. Зазначала, що саме ОСОБА_5 вчинив щодо неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, крім нецензурної лайки на її адресу, наніс їй тілесні ушкодження, а працівники поліції не врахували її пояснення, не склали на ОСОБА_5 протокол за ст. 183 КУпАП за неправдивий виклик, адже він викликав поліцію для уникнення відповідальності. Крім цього, стверджувала, що при складенні протоколу були порушені її права на подання доказів, залучення свідків та при розгляді справи користуватися юридичною допомогою захисника. Наполягала на відсутність в її діях складу правопорушення.

У вільних поясненнях суду вказала, що дійсно за два дні до 27.02.2024 приїхала за адресою: АДРЕСА_2 , де постійно проживає ОСОБА_5 та їх спільна дитина донька Софія 4 років. Вказала, що з ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 24.12.2019 по 22.01.2024. Зазначала, що приїхала до вказаного помешкання з м. Кривого Рогу, де проживає в житлі ОСОБА_5 , саме у зв`язку з бажанням відвідати їх спільну дитину Софію, 4 років, яка проживає з батьком та за якою з 8 місячного віку здійснює догляд ОСОБА_5 , оскільки вона працює. Вказувала, що не має можливості зустрічатися з дитиною на нейтральній території, оскільки батько не дає забрати дитину. ОСОБА_6 пояснила, що після її приїзду, а ж до моменту конфлікту, між ними з ОСОБА_5 не було суперечок та конфліктів. Але, після цього, ОСОБА_5 зайшов з вулиці злий, намагався полагодити поличку, що постійно падала, після чого сказав дитині, що її мама відьма, між ними почалася обопільна сварка в ході якої вони розмовляли на підвищених тонах, з`ясовували хто з них більше приніс у їх сім`ю, ОСОБА_5 замахнувся на неї рукою, вона ухилилася, після чого ОСОБА_5 схопив її за носа, чим завдав ушкоджень. Весь конфлікт тривав незначний час, після чого вибігла їх дитина, вона пожалілася дитині про те, що ОСОБА_5 її образив та викликала поліцію. ОСОБА_6 вказувала, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у зв`язку зі станом свого психічного здоров`я. Зазначила, що працівники поліції, які прибули за викликом, склала протоколи відносно обох учасників інциденту.

Потерпілий ОСОБА_5 , будучи попередженим про відповідальність за надання завідомо неправдивих показань та будучи приведеним до присяги, надав суду пояснення про те, що дійсно проживає фактично за адресою: АДРЕСА_2 , разом з їх з ОСОБА_7 донькою ОСОБА_8 , оскільки у його будинку АДРЕСА_3 проживають ОСОБА_3 та її батьки, в тому числі психічно хвора мати ОСОБА_3 , що унеможливлювало спільно проживання у вказаному будинку його та доньки. ОСОБА_9 залишилася проживати в місті Кривий Ріг, але приїздила до дитини. Він підтвердив той факт, що в період з 24.12.2019 по 22.01.2024 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 , від якого й мають доньку. Не заперечував того факту, що дійсно перебуває на обліку у лікаря психіатра, оскільки в минулому мав психологічний зрив, інколи проходить відповідне лікування. Недієздатним не визнавався.

ОСОБА_5 зазначав, що коли ОСОБА_3 приїздила до нього, то провокувала його, а безпосередньо перед подіями 27.02.2024 погрожувала, що забере дитину. 27.02.2024 він порався по господарству, зокрема прибирав будинок, в той час як ОСОБА_3 розкладала «карти ОСОБА_10 » та провокувала його на конфлікт, запитувала навіщо він прибирає та інше, а коли він почав вішати полицю, ОСОБА_6 підійшла до нього та висловилася відносно нього образливими словами, мотивуючи тим, що вона перечитала його переписку у телефоні. Після цього, ОСОБА_3 почала погрожувати йому, висловлюватися нецензурними образливими словами та принизливими висловлюваннями (короткий зміст який ОСОБА_11 передав у судовому засіданні), що викликало в нього переживання, неприємні відчуття, плювала на нього, кидала його одяг, кидалася светром, штовхала його в груди, що він фізично відчував, після чого він взяв її пальцями руки на носа, маючи намір вгамувати ОСОБА_1 , щоб не налякати дитину, яка вийшла з кімнати. ОСОБА_5 пояснив, що він взяв дитину на руки та намагався заспокоїти, адже ОСОБА_3 кричала дитині, що мовляв тато ображає маму, натомість він заспокоював дитину, пояснюючи, що вони так бавляться. В цей час ОСОБА_12 вже телефонувала в поліцію, та він зрозумів, що таким чином вона намагається підставити його, маючи намір відібрати дитину, адже орган опіки та піклування прийняв рішення про проживання дитини з ним. Зазначав, що конфлікт між сторонами тривав близько 10 хв.

Захисником Ніколенко М.Є. заявлялося клопотання про об`єднання в одне провадження справ про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_13 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та ОСОБА_5 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, що розглядаються різними суддями. Вказане клопотання 09.04.2024 залишено без задоволення, задоволено клопотання захисника про надання часу для ознайомлення з матеріалами.

Захисником Ніколенко М.Є., після початку судового засідання 16.04.2024, заявлено клопотання про здійснення повного фіксування судового засідання, з посиланням на положення Конституції України, яке судом задоволено.

Захисником ОСОБА_6 суду надано клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення в діях ОСОБА_6 . Так, у клопотанні зазначено, що протокол не містить викладу диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, протокол не може бути єдиним доказом, не підтверджує застосування психологічного та фізичного насилля відносно ОСОБА_5 , який до того ж не був членом сім`ї ОСОБА_6 . Захисник зазначав про складність відносин сторін, провокування сварок з боку ОСОБА_5 та умисел, за можливості, нанести тілесні ушкодження. Зазначав про нібито ухилення ОСОБА_5 від сплати аліментів, викрадення дитини від матері, забороні контактувати з дитиною. 28.02.2024 ОСОБА_3 в черговий раз намагалася забрати дитину від батька, він вчинив сварку та спричинив їй тілесні ушкодження, після чого викликав поліцію. Наголошував на неодноразовому вчиненні ОСОБА_5 домашнього насильства відносно ОСОБА_3 , а при складені протоколу відносно ОСОБА_6 працівники поліції не звернули уваги на її стан. Захисник вказав, що до протоколу не долучено пояснень свідків, довідок про склад сім`ї, тощо, а при його складені порушені права ОСОБА_6 визначені ст. 268 КУпАП. За сукупністю вказаних обставин, захисник просив суд закрити провадження у справі відносно ОСОБА_3 (а.с. 44-50). ОСОБА_6 підтримала клопотання захисника.

Розглядаючи справу по суті, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ст. 280 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Санкція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

При цьому, Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Так, у ст. 1 Закону дано визначення поняття «домашнє насильство». Так, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У вину ОСОБА_1 ставиться саме вчинення психологічного та фізичного насильства відносно ОСОБА_5 , що не спричинило тілесних ушкоджень, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Оскільки перед судом не доведено факту заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, про це він і сам зазначав суду, суд приходить до висновку, що не зазначення в протоколі повного викладу диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме не зазначення «внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого», за умови зазначення в ньому всіх інших необхідних даних, зокрема конкретних дій, що ставилися у вину ОСОБА_6 , не є підставою для визнання вказаного доказу недопустимим та закриття провадження по справі.

Незалежно від невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного правопорушення, її вина у вчиненні правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 173-2 КУпАП підтверджується поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , який будучи допитаним в судовому засіданні, будучи попередженим про відповідальність за надання завідомо неправдивих показів, показав, що між ним та ОСОБА_6 , яка є його колишньою дружиною, від шлюбу з якою вони мають малолітню доньку, складні стосунки, оскільки ОСОБА_6 погрожує забрати у нього дитину, але наразі органом опіки прийнято рішення про проживання дитини з ним, та він не чинить жодних перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою. 27.02.2024 він не чинив перешкод та надав можливість ОСОБА_6 відвідати дитину в його будинку, залишатися в ньому, проводити час з дитиною, а сам в той час порався по господарству. ОСОБА_5 показав, що ще перед приїздом, ОСОБА_6 планувала спровокувати його на конфлікт, про що свідчать її смс, а будучи в його будинку вона, мотивуючи нібито прочитанням його переписки в телефоні, почала висловлюватися на його адресу образливими словами, нецензурними висловлюваннями, чим ображала його, вказане викликало у нього неприємні відчуття. Також ОСОБА_5 вказав і про застосування до нього фізичного насилля у формі штовхання в груди, що він відчував фізично, але це не спричинило тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 наполягав на тому, що обопільна сварка була розпочата саме ОСОБА_6 і лише після вчинення нею вищевказаних дій, з метою її заспокоїти, він схопив її за ніс.

Вказані пояснення ОСОБА_5 узгоджуються зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення та термінового заборонного припису, в якому викладені обставини правопорушення, зі змістом його пояснень наданих працівникам поліції 27.02.2024 в яких він просив працівників поліції прийняти міри реагування до ОСОБА_3 , яка провокувала його на конфлікт, ображала нецензурною лайкою та штовхала в груди, після чого він схопив її пальцями рук на ніс, щоб вона заспокоїлася (а.с. 3-4).

До протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 долучено копію її пояснень, зі змісту яких слідує, що ОСОБА_3 повідомляла працівників поліції про факт сварки, в ході якої ОСОБА_5 ображав її нецензурною лайкою та наніс два удари долонею в область обличчя, після чого вона викликала поліцію (а.с. 5, 7). Суд звертає увагу, що оцінка дій ОСОБА_5 буде надана компетентними органами, яким для вжиття заходів передбачених ст. 214 КПК України направлено матеріали, на підставі постанови Криворізького районного суду Дніпропетровської області у справі № 171/516/24 від 06.05.2024.

Однак, суд не може не звернути увагу на неузгодженість в поясненнях ОСОБА_6 , адже в судовому засіданні вона пояснила суду, що нібито ОСОБА_5 на неї замахнувся, вона ухилилася, та він схопив її за ніс, чим завдав тілесних ушкоджень в підтвердження чому нею надано висновок спеціаліста (а.с. 50-52), разом з тим нею не повідомлялася суду про завдання ударів долонею в область обличчя та згідно висновку спеціаліста вона мала лише ушкодження на лівому скаті носа комоподібний внутрішньо-шкіряний крововилив червоного кольору з нечіткими контурами 0,2х0,1 см, на кінчику носа синець неправильної форми, червоно-синюшний з відносно нечіткими контурами, розмірами 1х0,8 см. Будь-яких інших тілесних ушкоджень при огляді не виявлено (а.с. 51).

Стороною захисту надано рапорт, що свідчить про те, що ОСОБА_3 (саме так, заявник представилася працівнику поліції здійснюючи виклик на лінію 102) звернулася до поліції о 21:51 повідомивши про побиття чоловіком, який перебуває в агресії, є психічно нестійким коли вона з ним розмовляє, перебуває на психоневрологічному обліку (а.с. 54). Дані вказаного рапорту свідчать про те, що ОСОБА_3 перша здійснила виклик поліції на лінію 102, безпосередньо після події конфліктної ситуації, що знову ж таки узгоджується з поясненнями ОСОБА_5 про те, що після обопільного конфлікту, саме він взяв дитину на руки, вивів з місця суперечки, заспокоював, в той час як ОСОБА_3 одразу почала викликати поліцію. Цим пояснюється те, що виклик поліції ОСОБА_5 мав місце після звернення до поліції ОСОБА_6 (а.с. 2, 54).

Покази потерпілого узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема зі змістом рішення виконавчого комітету Нивотрудівської сільської ради № 39 від 18.03.2024 щодо затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_14 з батьком (а.с. 61-65), що підтверджує факт наявності між сторонами суперечностей щодо місця проживання дитини.

Надана суду переписка сторін з телефону ОСОБА_5 , факт ведення якої не заперечувався сторонами (а.с. 66), підтверджує те, що ОСОБА_3 їдучі до будинку де проживав ОСОБА_5 з донькою, була налаштована на конфлікт, вказувала про те, що він ймовірно буде, що знову ж таки підтверджує пояснення ОСОБА_5 про провокування ОСОБА_6 конфліктної ситуації. Про дійсний намір приїзду ОСОБА_6 до ОСОБА_5 намір забрати дитину, свідчить зміст клопотання сторони захисту про закриття провадження (а.с. 47), де захисник вказує, що 28.02.2024 ОСОБА_6 вчергове спробувала забрати дитину, хоча на момент події ОСОБА_6 знала про рішення органів опіки щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що саме ОСОБА_6 вживала заходів для провокування конфліктної ситуації та домоглася цього, наслідком чого була обопільна сварка.

Надані суду стороною захисту скріни листування між певними особами « ОСОБА_15 », «Lena», суд визнає неналежними доказами, оскільки вони містять певні судження та висловлювання певних осіб, мали місце задовго до розглядуваних подій, що не можуть бути доказами по справі (а.с. 56-59). Клопотання про долучення до справи відеофіксації пояснень ОСОБА_16 колишньої дружини ОСОБА_5 , яка не була очевидцем розглядуваних подій, судом відхилене з урахуванням доводів сторін, принципу безпосередності дослідження доказів, в тому числі показів свідків.

Обставини того, що нібито ОСОБА_5 провокував ОСОБА_3 на конфлікт, раніше вчиняв щодо неї домашнє насильство, в тому числі застосовував фізичне насилля, не доведені перед судом належними та допустимим доказами, як не доведено й того, що ОСОБА_6 прибула до будинку ОСОБА_5 у зв`язку з перешкоджанням останнього в побаченнях з дитиною, а він викрав дитини від матері. Сама ОСОБА_6 надала суду покази про те, що ОСОБА_5 впустив її до будинку, вона два дні до подій 27.02.2024 залишала проживати у вказаному будинку, при цьому між ними не було жодних конфліктних ситуацій. При цьому, ОСОБА_6 не змогла пояснити, як виник конфлікт, на якій підставі, зазначаючи, що нібито ОСОБА_5 прийшов з надвору та почав конфлікт. Разом з тим, ОСОБА_5 в своїх показах суду детально розповів події 27.02.2024, з чого розпочався конфлікт та як він розвивався, при цьому покази потерпілого є логічними, послідовними та узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту, про те, що протокол про адміністративне правопорушення є єдиним доказом по справі, оскільки судом досліджено й інші докази, зокрема пояснення потерпілого, що узгоджуються з іншими доказами по справі. Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуально права при складенні протоколу, що могла стати підставою для визнання його недопустимим доказом судом не становлено.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_6 на момент події не перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , як підставу для закриття провадження по справі, суд до уваги не приймає, оскільки згідно вищевказаних норм законодавства, домашнє насильство може вчинятися і до колишнього подружжя, та не залежно від спільного проживання кривдника та потерпілого.

Доводи захисту про порушення прав ОСОБА_6 при складенні протоколу не заслуговують на увагу, оскільки дані протоколу свідчать про роз`яснення її прав, жодних клопотань останньою не заявлено, а право на захист, подання доказів суду, реалізовано стороною захисту. Не заслуговують на увагу й доводи про незалучення працівниками поліції свідків, довідок з місця проживання, тощо, адже безпосередніх очевидців події не було, а самі сторони не були позбавлені права подати докази, які вважали за необхідне.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що перед судом, поза розумним сумнівом доведено факт наявності в діях ОСОБА_6 складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за ознаками вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (в даному випадку дій) психологічного (словесні образи) та фізичного (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень) характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілого.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд враховує характер адміністративного правопорушення, його обставини, особу правопорушника, яка свою вину не визнала та критичної свої дії не оцінювала, ступінь її вини, відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують відповідальність та приходить до висновку, що адміністративне стягнення на ОСОБА_6 слід накласти у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст. ст. 27, 40-1, ч.1 ст.173-2, 283, 284, 289 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватою за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі десяти неоподатковуваних доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 10 днів з моменту її винесення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 305 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу (не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а у разі оскарження постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суддя М.В. Березюк