Провадження № 33/801/923/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу, що становить 170 грн. 00 коп., а також стягнуто з неї на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Водночас, просила судові витрати покласти на ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що викладені обставини в протоколі не підтверджені належними доказами, зокрема не встановлено, що була завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілому. Крім того вказує, що між нею та колишнім чоловіком відбувся сімейний конфлікт, а не насильство психологічного характеру. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б поза мажами розумного сумніву доводили факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Водночас, просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

У судове засідання ОСОБА_1 та її захисник адвокат Огородник О. М. підтримали доводи апеляційної скарги, просоли її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснила, що є власником квартири відповідно до договору дарування. Після розлучення ОСОБА_2 , який не зареєстрований у вказаній квартирі, продовжує приходити і проживати у ній. При цьому створює конфліктні ситуації, може бути у стані алкогольного сп`яніння, а тому вона неодноразово викликала працівників поліції. 18.10.2024, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, про що вона зазначила в протоколі про адміністративне правопорушення, він знову створив конфліктну ситуацію, однак вона поліцію не викликала, оскільки вже вона їх неодноразово їх викликала, а їм треба займатися більш серйозними справами. Проте ОСОБА_2 сам викликав працівників поліції, які запропонували їй пройти в іншу кімнату, а в цей час відібрали пояснення у ОСОБА_2 і склали протокол відносно неї, не вислухавши її та не відібравши у неї будь-які пояснення. Зазначила, що не хоче щоб бувший чоловік приходив, однак їх син хоче, щоб батько проживав в ці квартирі.

Потерпілий ОСОБА_2 суду пояснив, що зареєстрований в інший квартирі, яку отримав від роботи, про те її здають переселенцям. 18.10.2024 він знаходився в залі квартири і дружина почала до нього чіплятися. Він не звертав на це увагу, тоді вона викинула його речі з квартири, вдарила його праскою по руці. Він подзвонив сину, який раніше працював у поліції і той запропонував викликати працівників поліції. Щоб зафіксувати отримані травми він нікуди не звертався, однак син міг би свідчити. Вважає, що він має право там проживати, оскільки проживав там постійно до цього, а ОСОБА_1 є його бувшою дружиною.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Однак судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В протоколі про адміністративне правопорушення Серії ВАД № 153832 від 18.10.2024 зазначено, що 18.10.2024 приблизно о 17.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме ображала його нецензурною лайкою, штовхала, вдарила праскою по руці та подряпала, чим могла завдати шкоди його психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення, передбачене за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що її вина доведена матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення; рапортом реєстрації; заявою та поясненнями потерпілого ОСОБА_2 та усними поясненнями ОСОБА_1 .

Проте апеляційний суд не може погодитись з наведеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

При цьому, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії чи бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку третіх особі, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а також фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, мордування тощо, тобто таке фізичне насильство, яке не підпадає під дії КК України.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із матеріалів справи встановлено, що підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 була заява її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який є потерпілим у даній справі.

Так, у протоколі прийняття заяви про вчинене правопорушення та іншу подію до поліції зазначено, що ОСОБА_2 просить прийняти міри адміністративного характеру відносно колишньої дружини, яка вчинила стосовно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме ображала нецензурною лайкою, штовхала, нанесла удар праскою в область правої руки, подряпала.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №153832 від 18.10.2024 встановлено, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме ображала його нецензурною лайкою, штовхала, вдарила праскою по руці та подряпала, чим мало завдати шкоди його психічному та фізичному здоров`ю та вчинила правопорушення, передбачене ст. 173-2 ч. 1 КУпАП.

Докази, на яких ґрунтується обвинувачення, є долучені до протоколу: протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та письмові пояснення ОСОБА_2 .

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій за які передбачена адміністративна відповідальність та його невід`ємні складові частини повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення.

При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних та допустимих доказів.

Наявні в матеріалах справи протокол прийняття заяви та пояснення ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 вчинила відносно нього домашнє насильство психологічного та фізичного характеру не свідчать про доведеність складу адміністративного правопорушення, оскільки під домашнє насильство психологічного характеру, яке інкримінується ОСОБА_1 , підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх, нездатність захистити себе або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю потерпілої особи. Не зазначено докази на доведеність правопорушень насильницького характеру відносно потерпілого. В протоколі припускається, що дії правопорушника мали завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

Тобто, викладена в протоколах фабула в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП не містять обов`язкових елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підлягають доказуванню, а тому не відповідає диспозиції цієї норми КУпАП.

Усунути наведені вище істотні порушення вимог закону неможливо в ході судового розгляду, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення, та суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати зазначені в цьому протоколі обставини правопорушення.

Викладене вище узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою суд не має права самостійно редагувати фабулу адміністративного правопорушення, оскільки це становитиме порушення права на захист особи та принципу рівності сторін процесу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правової презумпції, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція КСУ відповідає і правовій позиції ЄСПЛ, який у своєму рішенні Маліге проти Франції від 23.09.1998 визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення, за яке передбачена санкція у виді позбавлення права керування транспортним засобом, що вимагає додержання процедурних гарантій, визначених Конвенцією і викладених у Рекомендації № R (91), зокрема: забезпечення права особи на захист, в тому числі: знати про можливість застосування адміністративної санкції та про факти, які ставляться їй у провину; мати достатньо часу для підготовки свого захисту; отримати інформацію про характер доказів, зібраних проти неї; обов`язок адміністративного органу нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Стосовно складеного на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то сам по собі він не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Крім того, апеляційний суд звертає увагу також на той факт, що в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину не визнала.

Таким чином, єдині докази на підставі яких було складено протокол - письмові пояснення та протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та іншу подію потерпілого ОСОБА_2 ..

Отже слід визнати, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, тобто умисного вчинення діянь психологічного та фізичного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному та фізичному здоров`ю потерпілого та дитини, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому сам по собі факт сварки між подружжям, не може свідчити про домашнє насильство з боку ОСОБА_1 .

Вказані обставини вказують на відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведено достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Що стосується доводів апеляційної скарги, з посиланням на положення КАС України, про стягнення витрат на професійну правову допомогу в розмірі 15 000 грн., то апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, а в іншій частині КУпАП не передбачено вирішення питань щодо стягнення таких витрат, внаслідок чого вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають. За аналогією до ст. 120 КПК України, Витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений,

Доводи апеляційної скарги частково знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ч. 1 до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені у протоколі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а досліджені у судовому засіданні докази не є достатніми для висновку про наявність складу вказаного адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За таких обставин, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у вчинені ОСОБА_1 . адміністративного правопорушення, суддя вважає, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, скасувати та провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко