ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/3140/24

Номер провадження 3/495/1682/2024

07 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д., розглянувши матеріали, які надійшли від НОМЕР_1 прикордонного загону відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 307850 від 04.04.2024 року 04.04.2024 року о 14 год 10 хв п/н «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені (48 км 600 м) на відстані 3900 км від лінії державного кордону було виявлено гр. ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн 0608, що проходить через ділянку автодороги Одеса-Рені в районі п/зн № 0608 на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, проте його захисник адвокат Сідоров Дмитро Дмитрович подав до суду власні заперечення, якими зауважив, що насправді, громадянин України ОСОБА_1 звертався до органів охорони державного кордону України у пункті пропуску «Паланка-Маяки-Удобне» з метою перетину державного кордону України за документами, які забезпечували його право на перетин державного кордону, а саме: довідкою військово-лікарської комісії № 30/1824 від 08.02.2023, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповненою на ім`я ОСОБА_1 2003 р.н.; тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 08.02.2023, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім?я ОСОБА_1 , уродженця м. Миколаів, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, органами охорони державного кордону України було відхилено надані особою документи, а також відмовлено особі у її законному праві на перетин державного кордону України з підстав начебто «відсутності відомостей про особу у реєстрі військовозобов`язаних «Оберіг», а саме про зняття з військового обліку».

Отже, уповноваженою службовою особою органу охорони державного кордону України при оформленні адміністративного матеріалу було допущено відразу декілька помилок: наведено недостовірні відомості про спробу перетину кордону «поза пунктом пропуску», хоча особа намагалась здійснити перетин саме через пункт пропуску державного кордону України «Паланка - Маяки - Удобне», а також щодо відсутності у особи документів, хоча у особи насправді були наявні при собі документи, які надавали їй право на перетин державного кордону України: довідка військово-лікарської комісії № 30/1824 від 08.02.2023, тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серії НОМЕР_2 від 08.02.2023, які вона й пред?явила представникам органу охорони державного кордону України при перетині державного кордону.

Справу відносно ОСОБА_1 просив закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу, впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суд звертає увагу, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівником прикордонної служби не була розкрита об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, інкримінованого ОСОБА_1 .

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 307850 від 04.04.2024 року зазначено лише, що 04.04.2024 року о 14 год 10 хв п/н «Контрольний пост» на автодорозі Одеса-Рені (48 км 600 м) на відстані 3900 км від лінії державного кордону було виявлено гр. ОСОБА_1 , який не маючи документів, які дають підстави для виїзду за кордон в пунктах пропуску через державний кордон, здійснив спробу незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Республіку Молдова, який демаркований у відповідності до Положення про демаркацію державного кордону між Україною і Республікою Молдова, на ділянці автодороги Одеса-Рені в районі п/зн 0608, що проходить через ділянку автодороги Одеса-Рені в районі п/зн № 0608 на території Білгород-Дністровського району Одеської області, чим порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

При цьому, як доказ вчинення правопорушення матеріали справи містять лише зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення; схему; рапорт; копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 .

Разом із цим, в ході розгляду судової справи встановлено, що у ОСОБА_1 при спробі перетнути державний кордон були наявні довідка військово-лікарської комісії № 30/1824 від 08.02.2023, тимчасове посвідчення військовозобов?язаного серії НОМЕР_2 від 08.02.2023.

Довідкою військов-лікарської № 30/1824 від 08.02.2023 року, виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 , заповненою на ім?я ОСОБА_1 , 2003 р.н., встановлюється, що громадянин ОСОБА_1 08.02.2023 рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі статті 13 «А» гр. II. Розкладу хвороб, графи ІІ ТДВ Б, на підставі чого й видана довідка ВЛК.

Тимчасовим посвідченням військовозобов?язаного серії НОМЕР_2 від 08.02.2023, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім?я ОСОБА_1 , уродженця м. Миколаїв, ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується, що 08.02.2023 року Рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 він визнаний непридатним до військової служби і виключений з військового обліку, за ст. 13 «А» гр. ІІ.

Крім того, згідно з відповіддю на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.04.2024 № 0/5452 судом встановлено, що згідно відомостей єдиного державного реєстру військовозобов?язаних, призовників та резервістів «Оберіг» громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 15.07.2021 року та був виключений з нього 08.02.2023 року за станом здоров`я. 08.02.2023 року громадянину ОСОБА_1 було видане тимчасове посвідчення ПР 011951.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд повинен обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Сукупність вказаних обставин свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, так як обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення в частині встановлення об`єктивної сторони не підтверджені належними і допустимими доказами, що виключає його адміністративну відповідальність за вказаною правовою кваліфікацією.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97).

ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)» (справи «Малофєєв проти Росії», рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року).

Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, очевидним є висновок, що органом, який склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного в фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами.

За таких обставин, провадження у адміністративній справі, стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 27, 33-35, 204-1, 221, 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст. 204-1 ч. 1 КУпАП закрити на підставі ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Н.Д. Анісімова