Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/142/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Антипова І. Л.
Категорія - 124 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2024 року м. Кропивницький

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 3400 гривень,

за участі:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 01.12.2023 року о 20 год. 12 хв., керуючи транспортним засобом «BMW 320і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Героїв України, 28б у м. Кропивницькому, був не уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai 130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , чим порушив вимоги п.п.2.3 (б), 10.9 Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Крім того, 01.12.2023 року о 20 год. 12 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «BMW 320і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул.Героїв України, 28б у м. Кропивницькому, був не уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, не звернувся за допомогою до інших осіб та допустив наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai 130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , був учасником дорожньо-транспортної пригоди, місце якої залишив, чим порушив вимоги п. 2.10а Правил дорожнього руху, скоївши адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП. Зазначає, що постанова суду є необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне. Так, суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений та не був присутній при розгляді справи. Крім того, вказує на те, що він не коїв ДТП за вказаними у протоколі обставинами. Автівкою тою не керує на даний час, а господар авто - не він, а його родич, що прямо вказано у протоколі. При тому, він мав і має право за ст.63 Конституції не свідчити проти такого родича. Гадає, що саме через прізвище родича поліція й виготовила протокол щодо нього, за принципом «або б було». Крім того, суду не надано жодних доказів, що копії «викликів до поліції» з матеріалів справи - взагалі надсилалися йому. Отже, протокол складено щодо нього повністю безпідставно, що доводять матеріали справи. Пошкодження постраждалого авто на фото - дуже значні, проте його автомобіль не пошкоджений. Також зазначає, що суд першої інстанції при розгляді адміністративної справи не взяв до уваги практику Касаційного адміністративного Суду.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, зваживши та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п.п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, диспозиція статті 124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п. 2.3 «б», 10.9 ПДР України. Тому, розглядаючи дану категорію справ, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.п. 2.3 «б», 10.9 ПДР України, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі, зазначивши, що 01 грудня 2024 року він не скоював наїзд на припаркований автомобіль «Hyundai». При цьому вказував на те, що у його автомобіля фактично відсутні видимі пошкодження.

Проте, не зважаючи на доводи апеляційної скарги та не визнання своєї винуватості ОСОБА_1 , висновки судді районного суду про наявність у його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 ст. 124 КУпАП є правильними, та такими, що ґрунтуються на сукупності належних, допустимих та взаємоузгоджених між собою доказів.

Так винуватість ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №610414 від 04.12.2023 року та протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №697588 від 04.12.2023 року, копією посвідчення водія, схемою місця ДТП; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; реєстраційною карткою транспортного засобу; фото таблицею; довідками: відеозаписами події.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом першої інстанції повно і всебічно встановленні всі обставини на підставі наявних матеріалів справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 253 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судовий розгляд було проведено без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, оскільки за результатами перевірки цих доводів, не було встановлено підстав для висновку, що допущена суддею однобічність та неповнота призвела до неправильного вирішення справи щодо ОСОБА_1 .

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній інстанції, та процесуальна його поведінка не підтверджена належними і достатніми доказами та не узгоджується з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення останнім.

Якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

Розшук осіб, що зникли з місця ДТП, здійснюється шляхом використання баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, відкритих джерел інформації, надсилання запитів про отримання необхідних фото- та/або відеофіксацій відповідної пригоди, виклику осіб для прибуття до підрозділу або відвідування їх за місцем проживання (перебування), роботи.

При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

Доводи ОСОБА_1 про те, що у його автомобіля відсутні пошкодження, то вони спростовуються схемою ДТП, на якій зафіксовано пошкодження транспортного засобу «BMW 320і», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема: пошкодження лакофарбового покриття, задній бампер правої частини, передній бампер з правої сторони. Наявність вказаних пошкоджень також об`єктивно підтверджується фотоматеріалами, які містяться на оптичному носії інформації DVD диску у матеріалах справи.

При цьому, ОСОБА_1 не надав суду підтверджень про те, що вказані механічні ушкодження на його транспортному засобі утворились у інший час та за інших обставин.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, не дав належну оцінку схемі наслідків ДТП та іншим доказам є безпідставними, оскільки суд дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам належну оцінку та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.

Таким чином, ані в апеляційній скарзі, ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 , не навів переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в його діях як і події, так і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції порушив його право на захист, оскільки він не був належним чином повідомлений та не був присутній при розгляді справи, є безпідставними та необґрунтованими.

З матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції належним чином повідомляв ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, зокрема останній повідомлявся про призначені судові засідання на 14.12.2023, 15.01.2024, а також 05.02.2024. При цьому, ОСОБА_1 особисто знайомився з матеріалами справи 08.12.2024, про що свідчить розписка останнього.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. При цьому, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому, слід відзначити, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, був обізнаний про судові засідання, які призначалися судом по даній справі, виходячи з положень ч. 1 ст. 277 КУпАП, а тому немає підстав вважати, що судом було обмежено його реалізацію прав визначених ст. 268 КУпАП.

Отже, при розгляді даної справи суддя районного суду повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 278, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст. 122-4 КУпАП, порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та залишення водієм транспортного засобу місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право керувати автомобілем, тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. накладене відповідно до санкцій та з врахуванням положень ч. 2 ст. 36 КУпАП.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.02.2024 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко