Справа № 931/657/24
Провадження № 3/931/431/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року селище Локачі

Суддя Локачинського районного суду Волинської області Кідиба Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, протягом року не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення,

за ч. 1 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП)

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 0019795 від 03.09.2024 року ОСОБА_1 03.09.2024 року о 17 год. 00 хв., рухаючись по автодорозі Н-22 Устилуг-Луцьк-Рівне 40 км, в с. Війниця Володимирського району Волинської області, надавав послуги з перевезення 8 пасажирів на замовлення легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , без ліцензії, чим порушив ст. 9 Закону України "Про автомобільний транспорт".

ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.10.2024 року пояснив, що він не займається пасажирськими перевезеннями. 03.09.2024 року під час його зупинки працівниками Укртрансбезпеки він їхав зі своєю дружиною та її родичами за кордон. Вони його попросили підвезти, а він особисто їхав на роботу. Вони разом, спільно, оплатили вартість пального. Вини не визнає.

Представники Державної служби України з безпеки на транспорті Курцеба Н.І. та Горбай М.П. у судовому засіданні 25.11.2024 року пояснили, що ОСОБА_1 під час його зупинки самостійно визнав свою вину, зазначив, що перевозив пасажирів і повідомив про суми, які одержав від них - 200 польських злотих, що зафіксовано на відеозаписі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адмінвідповідальності та представників Укртрансбезпеки, дослідивши в судовому засіданні матеріали адміністративної справи, приходжу до наступного висновку.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Особу може бути визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто наявність усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення. Відсутність одного з елементів юридичних ознак складу правопорушення не утворює складу правопорушень.

Диспозиція ч.1 ст.164 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Отже, за змістом вищезазначеної норми закону, об`єктивна сторона цього правопорушення характеризується діями, спрямованими на провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, було надано докази, а саме: протокол про адміністративне правопорушення № 0019795 від 03.09.2024 року; копію посвідчення водія ОСОБА_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу«Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого на нього; направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 30.08.2024 року №НР001443; відеоматеріали.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУПАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Однією з ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є не тільки факт надання послуг за винагороду, а й систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», де Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак, в матеріалах справи, відсутні будь які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 систематично здійснював надання послуг з внутрішніх/міжнародних перевезень пасажирів, що є однією з основних ознак господарської діяльності, та які потребують одержання ліцензії на провадження даного виду господарської діяльності.

Із долученого відеозапису, вбачається, що після зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 дійсно зазначав, що їде з пасажирами, які платили йому за дорогу певну суму (не чіткий звук), що узгоджується із його поясненнями, наданими у судовому засіданні. Проте у протоколі про адміністративне правопорушення та судовому засіданні також зазначив, що підвозив родичів на їх прохання, позаяк і сам їхав за кордон на роботу, та вони разом оплатили вартість пального.

Будь яких свідчень самих пасажирів щодо обставин їх поїздки до матеріалів справи не долучено, відеозапис не містить також даних про факт самого перевезення пасажирів та їх кількості.

Із відеозапису вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено лише на підставі пояснень ОСОБА_1 , які є нечіткими, та не свідчать про повне визнання ним вини.

Відтак, наявні у справі докази, не підтверджують здійснення ОСОБА_1 систематичної підприємницької діяльності, пов`язаної із перевезенням пасажирів з метою одержання прибутку.

Крім цього, згідно з п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів внутрішнім водним, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт» вбачається, що ліцензування на автомобільному транспорті спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.

Ліцензія видається на господарську діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів, в тому числі і надання послуг з міжнародних перевезень пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» міжнародні перевезення пасажирів і вантажів перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону; перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін.

Статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України; для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів не вбачається факт замовлення фізичною або юридичною особою послуг у ОСОБА_1 .

Інших доказів, які б поза розумним сумнівом підтвердили наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КУпАП, також не додано.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також необхідно наголосити, що при формулюванні фабули даного адміністративного правопорушення головним спеціалістом зазначено лише статтю Закону України "Про автомобільний транспорт" без відсилу до її частин, пунктів та підпунктів, щодо конкретизації надання внутрішніх чи міжнародних послуг перевезення, а також нормативно-правового акту, що передбачає ліцензування даного виду господарської діяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

За змістом закону (КУпАП), розгляд справи здійснюється лише щодо особи, відносно якої складений протокол та в межах цього протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд самостійно не може змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді, і що, на переконання суду, буде істотним порушенням норм процесуального права.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП України.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 164 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст.9, 164, п. 1 ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу може бути подано до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба