Єдиний унікальний номер №943/632/24
Провадження №3/943/374/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого приватним підприємцем, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №652371 від 20.03.2024, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП за те, що 20 березня 2024 року о 12 год. 42 хв. на автодорозі Т1806 м. Буськ Золочівського району Львівської області він керував транспортним засобом марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія, а саме був позбавлений права керування терміном на 10 років Великобагачанським районним судом Полтавської області від 28.12.2023 року, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на повідомлення його судом про час і місце розгляду справи, а клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, на підставі ст. 268 КУпАП, дану справу розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами частини п`ятої статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, зокрема, у разі керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки як убачається із адміністративного протоколу серії ААД №652371 від 20.03.2024, що інкриміноване ОСОБА_1 адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП, яке передбачає обов`язкову кваліфікуючу ознаку даного складу правопорушення, зокрема, повторність вчинення такого, яка повинна бути зазначена у формулюванні обвинувачення за цим протоколом, однак така в протоколі відсутня, а тому формулювання обвинувачення ОСОБА_1 не відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП через те, що адміністративний протокол серії ААД №652371 від 20.03.2024 не містить формулювання обвинувачення з вказівкою на повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №652371 від 20.03.2024 року ОСОБА_1 обвинувачується у керуванні транспортним засобом марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_1 без посвідчення водія та позбавлення права керування судом терміном на 10 років.

Однак, частинами 2-4 ст. 126 КУпАП не передбачено відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія, оскільки такі дії утворюють склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу виключають повторність, як обов`язкову ознаку адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Натомість, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, як про це зазначено у вказаному протоколі від 20.03.2024 утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно статті 221 КУпАП до компетенції районних судів у справах за статтею 126 КУпАП належить розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені виключно частиною третьою і п`ятою статті 126 КУпАП.

Натомість, згідно статті 222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції, які розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за частиною першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП. Тобто адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП належить розглядати виключно органам Національної поліції, а не судам.

Таким чином, формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №652371 від 20.03.2024 не відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, яке інкриміноване ОСОБА_1 органом поліції, оскільки адміністративний протокол серії ААД №652371 від 20.03.2024 не містить формулювання обвинувачення з вказівкою на повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного суду від 29.09.2023 року в справі №359/2252/23, де судом апеляційної інстанції констатовано, що аналогічні недоліки виключають можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №332759 від 02.03.2023, адже описаного в ньому правопорушення та кваліфікація його дій є неправильною, а місцевий і апеляційний суди розглядають справи про вчинення адміністративних правопорушень лише в межах протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Також відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Зокрема, статтею 129 Конституції України передбачено, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 61 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить правового визначення меж судового розгляду. Способом ж подолання даної прогалини є можливість застосування правових інструментів, які дозволять в процесі правозастосування вирішити це питання за допомогою аналогії закону.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України» справи про адміністративні правопорушення в силу суворості санкції можуть бути прирівняні до кримінальних. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації» Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Беручи до уваги вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про можливість застосування аналогії закону щодо визначення меж судового розгляду.

Відповідно до вимог частини першої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (ч. 3 ст. 337 КПК України).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Отже під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Суддя також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суддя неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення, оскільки адміністративний протокол серії ААД №652371 від 20.03.2024 не містить формулювання обвинувачення із вказівкою на повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою цієї статті, а під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого прокурором має доводитися в суді.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 29, 34, 35, 40-1, 126, 245, 247, 266, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 126 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даного адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос