Справа № 496/637/24
Провадження № 3/496/673/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Дягилева В.В.

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ФОП,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

УСТАНОВИВ:

24.12.2023 року о 20 год 05 хв. ОСОБА_1 на 452 км траси М-05 сполучення Київ-Одеса с. Дачне Одеського (колишнього Біляївського) району Одеської області керував транспортним засобом «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 0427, результат 0,32‰, тест №844. Від керування відсторонений шляхом передачі тверезому водієві.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

26.02.2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшло письмове заперечення, в якому він просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому вказує, що 24.12.2023 року він керував автомобілем «Tesla Model-3», державний номер НОМЕР_2 , пересувався по маршруту село Холодна Балка до місця мешкання в дачному кооперативі (відстань між вказаними пунктами 12 км). В 20:05 на стаціонарному посту поліції (452 км траси М-05) його зупинив працівник поліції та запитав, чи вживав він спиртні напої. Він чесно відповів, що раніше випив пару бокалів напівсолодкого вина (це сталося у першій половині дня). Вказана посадова особа запропонувала йому пройти тест на алкогольне сп`яніння за допомогою технічного приладу «Драгер» або поїхати до медичного закладу та здати аналізи на вміст алкоголю. Також працівник поліції проінформував його, що він може відмовитись від проходження тесту та здачі аналізів в цьому випадку він просто оформить протокол на направить до суду. Він почував себе повністю тверезим та контролював всі свої дії (слабоалкогольний напій в малій кількості він споживав більше, ніж за 10 годин до зупинки співробітником поліції), тому погодився на проходження тесту на приладі «Драгер». В 20:25 він продув «Драгер» (видихнув повітря з легень), який був підготовлений до роботи працівником поліції. Вказаний прилад відобразив результат 0,32 проміле. Після зазначеної полії працівник поліції оформив протокол та надав йому копію протоколу серії ААД №733771, дублікат чеку приладу «Драгер» та Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів працівник поліції чомусь написав, що він виявив у нього ознаки «запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння очей», чому він був здивований, коли уважно ознайомився з цим документом, адже у нього не було цих ознак. Крім вказаного, у цьому документі немає місця проведення огляду, дата та часу огляду, та ПІБ працівника поліції. Також у графі свідки огляду замість «1. ПІБ» чомусь вказано Б/К 474939 та «2. ПІБ» - Б/К 474234 та немає ніяких підписів. Він впевнений, що на відеозаписах камер працівників поліції зафіксовано відсутність наступних ознак алкогольного сп`яніння, як «запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, почервоніння очей». Також, в Акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів вписана якась нова ознака, не передбачена діючим законодавством «почервоніння очей». Крім вказаного, при оформленні «Акту огляду» не було взагалі свідків, які можуть підтвердити наявність «запаху алкоголю з порожнини рота». У чеку приладу «Драгер» також замість «свідків 1, 2» вказані «Б/К 474938; Б/К 474234». При цьому відеозапис не може підтвердити інформацію про наявність «запаху алкоголю з порожнини рота». Також, у самому протоколі серії ААД №733771, дата складання протоколу вказана 21.12.2023 року, замість ПІБ свідків вказані «відео ПВР 474939; 474234», не вказаний пункт Правил дорожнього руху, який ним був якби порушений, та статтю КУпАП, по якій передбачена відповідальність за адміністративне правопорушення. Крім цього, у графі «До протоколу додається» перераховано наступне «Направлення, Акт огляду, Чек драгер». Ніякого «Направлення» до протоколу додано не було. Також в протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №733771 внесені завідомо неправдиві дані про його місце роботи, а саме «тимчасово не працює». Згідно з технічним характеристиками приладу Drager Alcotest, границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/-0,04 проміле у діапазоні від 0 до 0,8 проміле. Також, відповідно до інструкції, прилад Drager Alcotest виміряє проміле алкоголю у повітрі, що видихається, а не проміле в крові. Жодного посилання в законодавстві України на допустиму чи не допустиму норму алкоголю у повітрі, що видихається немає. Статтею 8 пунктом 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року (доповнена Європейською згодою у місті Женева від 01.07.1971 року), яка ратифікована Указом Президії ВР Української РСР №2614-8 від 25.04.1974 року визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права, повинна становити 0,25 мг на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле. В нього не було зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; вираженого тремтіння пальців рук; різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінки, що не відповідає обстановці. Таким чином, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що він видихав не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права. Отже, коли у нього були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, а показники технічного приладу вказували 0,32 проміле, що згідно норм міжнародного законодавства є природною нормою алкоголю у повітрі, що видихається, його винуватість у порушенні п. 2.9а Правил дорожнього руху є недоведеною поза розумним сумнівом.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнав та просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених в його письмовому запереченні.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положень п. 2.9А ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 року №1452/735 (далі Інструкція).

Пунктами 2, 6 розділу І Інструкції та пунктами 1-6 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючою ознакою керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується дослідженими судом доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №733771 від 24.12.2023 року, в якому зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення;

- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП;

- довідкою про отримання (неотримання) особою посвідчення водія, згідно з якою ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_3 ;

- роздруківкою (чеком) приладу Drager Alcotest 7510, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено вміст 0,32 ‰ алкоголю, що підтверджує, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому ОСОБА_1 власноручно поставив свій підпис про те, що з результатами огляду згоден;

- направленням водія транспортного засобу ОСОБА_1 до ООМЦПЗ на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.12.2023 року;

- оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Tesla», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та проходження ним огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Drager, який показав 0,32 ‰ алкоголю.

Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 24.12.2023 року ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За змістом ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків; матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що до протоколу долучені матеріали відеозапису, на яких зафіксовано, зокрема, проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, то в даному випадку в силу наведеної ч. 2 ст. 266 КУпАП, відсутня необхідність в залученні свідків.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння, оскільки із відеозапису вбачається, що він неодноразово пояснює працівникам поліції, що вжив пару бокалів шампанського, а після продуття ОСОБА_1 приладу Drager, який показав 0,32 ‰ алкоголю, останній незгоди з його результатами чи будь-яких зауважень не висловлював, власноручно підписав акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, чим погодився з результатами огляду.

Вказівка ОСОБА_1 на те, що акт огляд не містить місця проведення огляду, дати та часу огляду, та ПІБ працівника поліції, не є підставами для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважаю, що дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку та Інструкції, у зв`язку з чим відповідні доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є неприйнятними. В судовому засіданні встановлено, що будь-яких заяв, зауважень, скарг при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не подавав, дії працівників поліції не оскаржував.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що за результатами проведеного тестування вміст алкоголю у повітрі, що було видихнутий ним у газоаналізатор, становив 0,32 проміле, тобто в межах норми, передбаченої Віденською Конвенцією про дорожній рух, слід врахувати те, що відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, зі змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01.05.1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Згідно з п. 7 розділу ІІ Інструкції встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Віденська Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2‰.

Посилання ОСОБА_1 на аналогічні правові висновки, які містяться в постановах Хмельницького апеляційного суду від 29.08.2019 року по справі №686/9656/19, провадження №33/4820/379/19, Чернігівського апеляційного суду від 14.09.2023 року по справі №750/10219/23, провадження №33/4823/616/23, суд з цього приводу зауважує, що відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, для єдності судової практики значення мають висновки лише Верховного Суду, а тому висновки апеляційних судів, висловлені в інших справах не носять ані рекомендаційного, ані обов`язкового характеру при розгляді цієї справи.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та були підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено, та під час розгляду справи не встановлено.

Позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в письмовому запереченні, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджується з дійсними обставинами справи та розцінюється судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У рішенні по справі «О?Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Як встановлено в ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Дії ОСОБА_1 кваліфікую за ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи характер адміністративного правопорушення та особу ОСОБА_1 , вважаю можливим накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки вказане адміністративне стягнення є безальтернативним.

Згідно з ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а тому з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 40-1, 130 ч. 1, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та піддати його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 к.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра

Строк пред`явлення постанови до виконання

згідно Закону України "Про виконавче провадження"

Постанова набрала законної сили

"___" ____________ 2024 року