ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/2531/23 Номер провадження 33/814/552/24Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Гармаша Михайла Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.02.2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 05.12.2023 року о 00-17 годині ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Toyota Avensis» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Гоголя у м. Лохвиця Миргородського району Полтавської області, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за згодою водія за допомогою газоаналізатора, результат якого склав 1.17 проміле. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник Гармаш М.Ю., який дію в інтересах ОСОБА_1 подавши апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06.02.2024 року, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю подій і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, судом першої інстанції було поверхнево розглянуто справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Крім того, апелянт посилався на те, що з відеозапису вбачається, що на ньому не зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відеозапис розпочинається, коли ОСОБА_1 взагалі знаходиться за автомобілем.

Акцентував увагу, на тому, що огляд водія ОСОБА_1 проводився за допомогою приладу Drager Alcotest 6810 проведений із порушенням вимог Інструкції та положень ст.266 КУпАП, у зв`язку з чим, результат проведеного огляду не можуть бути використанні, як доказ вини ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2023 року о 00-17 годині ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Toyota Avensis» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Гоголя у м. Лохвиця Миргородського району Полтавської області, у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за згодою водія за допомогою газоаналізатора, результат якого склав 1.17 проміле. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №654058 від 05.12.2023 року, результатами проведення тестування за допомогою газоаналізатора (Alcotest 6810) від 05.12.2023 року, які становлять 1,17 проміле (а.с.4), відеозаписом подій, які сталися 05.12.2023 року (а.с.16) та іншими матеріалами справи в їх сукупності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.9а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9а ПДР України.

Доводи апелянта про те, з відеозапису вбачається, що на ньому не зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а відеозапис розпочинається, коли ОСОБА_1 взагалі знаходиться за автомобілем, суд відхиляє дані доводи, виходячи з наступного.

Із відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається,(хронологічний відрізок 00:16:52-далі триває) автомобіль марки «Toyota Avensis» д.н.з. НОМЕР_1 біля якого знаходиться водій ОСОБА_1 на питання працівників поліції «що ви робите в комендантську годину?», на що, ОСОБА_1 відповів: «від вас їхав, з вашого відділення», тобто не заперечував факт керування транспортним засобом.

З відеозапису вбачається, що працівниками поліції було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння встановлений законом порядок, на що зазначив, що «випив двушку пива», результат огляду за допомогою Darager Alcotest 6810 склав 1.17 проміле (хронологічний відрізок 00:23:12), працівниками поліції було запропоновано пройти огляд в медичному закладі, ОСОБА_1 -відмовився (хронологічний відрізок 00:23:27).

Враховуючи наведене, суд також відхиляє інші доводи апелянта, посилаючись на інші докази наявні в матеріалах справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №654058 від 05.12.2023 року, результатами проведення тестування за допомогою газоаналізатора (Alcotest 6810) від 05.12.2023 року, які становлять 1,17 проміле (а.с.4), свідоцтвом про перевірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки, в якому зазначається, що за результатами перевірки встановлено, що засіб вимірюваної техніки відповідає вимогам ДСТУ 8950:2019.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга Гармаша М.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну захисника Гармаша Михайла Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин