Номер провадження: 33/813/1849/24
Номер справи місцевого суду: 523/7382/24
Головуючий у першій інстанції Лупенко А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді - Комлевої О.С.,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_1 ,

адвоката Дударенко Сергія Віталійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дударенко Сергія Віталійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року,-

в с т а н о в и в:

Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 місяці.

Стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605, 60 грн.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

На вищевказану постанову суду адвокат Дударенко С.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 24 червня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати та винести нову постанову, якою закрити провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Дударенко С.В., посилається на те, що під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №905861 від 17 квітня 2024 року, йому не був відомий той факт, що відносно нього було постановою державного виконавця від 13 квітня 2020 року (ВП №38716729) встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами. Про таке обмеження як й про інші обмеження, ОСОБА_2 не здогадувався, він не отримував постанову виконавця та сплачував добровільно аліменти на утримання дитини, на користь ОСОБА_3 в готівковій та в безготівковій формах.

В судовому засіданні 17 травня 2024 року судом було витребувано підтвердження щодо скасування постанови про обмеження у праві керування транспортними засобами.

Однак державний виконавець відпрацював закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю боргу лише 13 червня 2024 року.

У судовому засіданні, яке було призначено на 10 червня 2024 року ОСОБА_2 та його адвокат не були присутні у зв`язку з накладкою судових засідань та призначенням розгляду по кримінальній справі, про що було подано клопотання.

Винесення постанови 13 червня 2024 року відбулось з порушенням закону, оскільки не було належним чином повідомлено ОСОБА_2 та його адвоката.

Посилання суду на те, що ОСОБА_2 про дату та час слухання був повідомлений належним чином, не відповідає дійсності та матеріалам справи.

Судом першої інстанції винесено постанову про притягнення до відповідальності не зважаючи на відсутність доказів обізнаності ОСОБА_2 про існування постанови державного виконавця.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення адвоката Дударенко С.В., захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до вимог п. 2.1 (а) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Так, ч. 3 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тягне за собою позбавлення права керування транспортними засобами на строк від трьох до шести місяців.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 905861 від 17 квітня 2024 року вбачається, що 17 квітня 2024 року о 08 год. 50хв., ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Миколаївська дорога, 275 в м. Одесі, будучи особою, відносно якої постановою державного виконавця від 13.04.2020р. (ВП №38716729) встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим допустив порушення п.2.1А Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.3 ст.126 КУпАП.

Матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП містять наступні зібрані докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 905861 від 17 квітня 2024 року (а.с. 1);

- копія постанови державного виконавця від 13 квітня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (ВП №38716729) (а.с. 2);

- рапорт поліцейського (а.с. 3);

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів в своїй сукупності, поза розумним сумнівом дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_2 встановленою постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 рокута порушення ним вимог п. 2.1 (а) ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП.

Зазначені докази, які були повторно досліджені в ході апеляційного розгляду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та повністю підтверджують вину ОСОБА_2 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги адвокат Дударенко С.В., захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції про дату час судового засідання належним чином його не сповістив, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Справа 523/7382/24 надійшла до суду першої інстанції 02 травня 2024 року (а.с. 5), судове засідання було призначено на 17 травня 2024 року, 17 травня 2024 року ОСОБА_2 уклав з адвокатом Дударенко С.В. договір про надання правової допомоги (а.с. 7-8), ОСОБА_2 та його адвокат були сповіщені про судове засідання призначене на 10 червня 2024 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи (а.с. 9). У день судового засідання а саме 10 червня 2024 року від адвоката Дударенко С.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Судове засідання було відкладено судом на 13 червня 2024 року.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Положеннями ч.2 ст.268 КУпАП передбачено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення за ст.126 КУпАП не відноситься до категорії справ, в яких присутність особи, яка притягується до відповідальності, є обов`язковою. ОСОБА_2 та його захисник, будучи обізнаним про слухання справи та враховуючи короткий строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, не з`явилися в судове засідання та не надали будь-яких клопотань, тому районний суд розглянув справу.

Доводи апеляційної скарги адвоката Дударенко С.В., про те, що під час складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не був відомий той факт, що відносно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами про яке він не здогадувався та не отримував постанову виконавця, апеляційний суд вважає необґрунтованими оскільки станом на день складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 17 квітня 2024 року постанова державного виконавця була чинна. Більш того, після того як ОСОБА_2 дізнався про наявну постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами він не оскаржив законність даної постанови, не оскаржив дії державного виконавця у передбаченому законом порядку, а виходячи зі змісту постанови державного виконавця про скасування тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами від 13 червня 2024 року, заборгованість зі сплати аліментів погашена у повному обсязі.

Інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.

Інших правових доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невизнання своєї вини розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Статтею 23 КУпАП передбачається, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Частиною 2 статті 33 КУпАП встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Підстав для скасування постанови суду першої інстанції апеляційний суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Дударенко Сергія Віталійовича, захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку на підлягає.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.С. Комлева