П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2024

Справа № 522/1340/24

Провадження №3/522/1222/24

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Ярема Х.С. розглянула матеріали справи, що надійшли від Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає АДРЕСА_1 ,

- за вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

ВСТАНОВИВ:

29.01.2024 до суду надійшли адміністративні матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до протоколу серії ААД № 734171 від 13.01.2024 «13.01.2024 о 01.00 годині за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом (був позбавлений такого права), чим повторно протягом року порушив вимоги п. 2.1.а ПДР та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП».

Відповідно до протоколу ААД № 733972 від 13.01.2024 «13.01.2024 о 02.40 годині за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 38, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом та не мав при собі посвідчення водія, чим повторно протягом року порушив вимоги п. 2.1.а ПДР та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст. 126 КУпАП».

Справи об`єднані в одне провадження.

ОСОБА_1 подав заяву, якою пояснив, що має лише посвідчення водія, яке він отримав в США,наявність якого працівники поліції не знали.

Згідно з п. 2.1 "а" ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, вимоги даного пункту ПДР передбачають у особи, яка керує транспортним засобом, по-перше - обов`язкову наявність відповідного права на таке керування, що отримано у встановленому законом порядку, а по друге обов`язкову наявність посвідчення, яке формально підтверджує наявність відповідного права на керування транспортним засобом.

Згідно з п.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 р. № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 511, зі змінами), особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Відповідно до пункту 2 статті 41 Глава IV Конвенції «Про дорожній рух» від 08.11.1968, ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 (Консолідована версія станом на 26.03.2006), «договаривающиеся стороны будут признавать: а) любое национальное водительское удостоверение, составленное на их национальном языке действительными на своей территории для управления автомобилем, соответствующим категории или категориям транспортных средств, на управление которыми видано удостоверение, при условии, что указанное удостоверение является действительным».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином України, при цьому посилається на наявність у нього посвідчення водія, яке видано США.

Однак, ні під час зупинки поліцейськими 13.01.2024, ні під час розгляду справи судом, ОСОБА_1 не пред`явив дійсне посвідчення водія відповідної категорії, яке видане уповноваженим органом США, а тому його посилання на наявність такого посвідчення водія суд не бере до уваги.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 керував автомобілем не маючи права керування транспортним засобом та будучи протягом року притягнутим до відповідальності за аналогічне правопорушення.

Матеріали справи містять інформацію про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно бази ІКС ІПНН «Адмінпрактика», станом на 13.01.2014, не отримував посвідчення водія (довідка про отримання (неотримання особою посвідчення водія).

На відеозаписі правопорушення, який доданий до матеріалів справи, ОСОБА_1 особисто підтверджує відсутність у нього посвідчення водія.

Отже, керування ОСОБА_1 транспортним засобом, як особою яка не має права керування таким транспортним засобом суду доведено.

При цьому, визначальним для притягнення до адміністративної відповідальності особи за ч.5 ст. 126 КУпАП, є ознака повторності правопорушення, склад, якого в даному випадку передбачено в ч.2 ст. 126 КУпАП.

Питання визначення повторності, як невід`ємної частини складу правопорушення, врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція).

Відповідно п. 3 розділу І Інструкції повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

Перебіг календарного року розпочинається з моменту винесення постанови про накладення адміністративного стягнення (притягнення особи до адміністративної відповідальності) за попереднє правопорушення за такі самі дії (за таке саме правопорушення).

Крім того, відповідно до п.п. 1, 4, 5 розділу VII Інструкції повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню. Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 2,3 ст. 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

З Довідки про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення вбачається, що постановою ЕНА № 1151276 від 23.03.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.

Копія постанови додана до матеріалів справи.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, суд вважає, що в матеріалах, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення є достатньо доказів, як події, так і складу правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.126 КУпАП, є доведеною.

Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Санкція ч.5 ст. 126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, належність автомобіля іншій особі, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у межах санкції ч.5 ст. 126 КУпАП з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років.

Керуючись ст.ст. 126, 283, 287-291 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800,00 гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір 605,60 грн. в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до апеляційного суду.

Суддя Ярема Х.С.