Номер провадження: 33/813/2165/24
Номер справи місцевого суду: 492/955/24
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

за участі:

правопорушника ОСОБА_1 ,

адвоката Старенкова О.В.,

розглянувши в режимі відеоконференції матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 469988 від 08.07.2024, вбачається, що 08 липня 2024 року, о 14 год. 27 хв., ОСОБА_1 , по вул.Соборна, м.Арциз Болградського району Одеської області, керував транспортним засобом марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме «Драгер 6810», тест від 08 липня 2024 року, згідно якого в крові ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 1,77 ‰, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення за частиною 1 статті 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; стягнено з ОСОБА_1 на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений на прилад Alcotest Drager 6810, який не дозволений для використання, а тому результати огляду можна вважати недійсними;

2) ОСОБА_1 не було роз`яснено його права;

3) ОСОБА_1 був не згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та був згоден пройти огляд в медичному закладі;

4) в приладі Alcotest Drager 6810 не було проведено калібрування технічного приладу в строк 6 місяців з попереднього калібрування, таким чином на момент проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відсутні відомості щодо актуального калібрування технічного прилад;

5) ОСОБА_1 не було повідомлено про місце, дату та час розгляду справи, чим було порушено його право на захист;

6) притягнення до адміністративної відповідальності є подвійним покаранням за одне й теж саме правопорушення, так як відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, що прямо заборонено Конституцією України.

Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року, мотивуючи тим, що про існування оскаржуваної постанови дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 05 серпня 2024 року.

Розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити його з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п.8 ч.1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

В матеріалах справи наявний супровідний лист від 02 серпня 2024 року з якого вбачається, що на адресу ОСОБА_1 надіслано копію постанови судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року (а.с. 15).

Крім того в матеріалах справи міститься розписка про отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови 05 серпня 2024 року (а.с. 16)

Також, відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень постанова судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року оприлюднена на сайті реєстру 05 серпня 2024 року, апеляційну скаргу подано 12 серпня 2024 року, тобто в межах десятиденного строку з дати опублікування постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень та отримання копії оскаржуваної постанови.

Враховуючи матеріали справи, вважаю за можливе визнати причини пропущеного строку поважними та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 469988 від 08 липня 2024 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого в крові ОСОБА_1 зафіксована концентрація алкоголю 1,77 ‰ (а.с.1);

- роздруківкою тесту № 1930, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат склав 1,77 ‰ проміле (а.с.4);

- відеозаписами з бодікамер, які є додатками до протоколу (а.с. 7);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6);

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 3).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений на прилад Alcotest Drager 6810, який не дозволений для використання, а тому результати огляду можна вважати недійсними, то апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки було проведено за допомогою технічного приладу Drager Alcotest 6810, про що свідчить відомості про технічний прилад в роздруківці чека техічного приладу.

Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. Газоаналізатор Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких належить і Drager Alcotest 6810, включені до вказаного переліку.

Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається.

Пунктом 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01.01.2016 року.

Тобто використання медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alcotest 6810», виробництва Drager Safety AG&Co KGaA, Німеччина, які були завезені та реалізовані на територію України та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 по 10.02.2015 є можливим.

Відповідно до загально доступної інформації, що міститься на офіційному сайті Держлікслужби України (https://www.dls.gov.ua) зазначено, що технічним регламентом щодо медичних виробів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 №753 (далі Технічний регламент), встановлені вимоги, які поширюються на медичні вироби та допоміжні засоби до них, а також встановлюють умови введення їх в обіг та/або експлуатацію і проведення процедури оцінки відповідності.

Відповідно до наказу МОЗ України від 10.02.2017 №122 «Про затвердження Порядку ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг, форми повідомлень, переліку відомостей, які зберігаються в ньому, та режиму доступу до них», Держлікслужба здійснює ведення Реєстру осіб, відповідальних за введення медичних виробів, активних медичних виробів, які імплантують, та медичних виробів для діагностики in vitro в обіг (далі Реєстр осіб).

Більш того, перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки. «Газоаналізатори Drager Alcotest», виробництва Drager Safety AG&Co KGaA, включений до вказаного переліку.

Отже, газоаналізатори для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Drager Alcotest 6810» виробництва концерну Drager Safety AG & Co. KgaA, що вже перебувають в експлуатації в України, відповідають вимогам чинного законодавства та можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення процедур «Сервісне технічне обслуговування», «Градуювання» та «Повірка».

Таким чином, суд приходить до висновку, що газоаналізатори виробництва Drager Safety AG and Co.KgaA (Germany), до яких відноситься і газоаналізатор Drager Alcotest 6810, який використовується патрульною поліцією та вже перебуває в експлуатації, є належним приладом для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, а тому відсутні підстави для визнання результатів огляду недійсними.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснено передбачених статтею 268 КУпАП прав, в тому числі право на захист, є надуманими та спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, зокрема, водію під час складення протоколу були розяснені передбачені статтею 268 КУпАП права, про що свідчить його підпис у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, у графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи». Наведена графа, яка розташована нижче графи про розяснення особі прав та обовязків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, яка не передбачає підпису особи.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 був не згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та був згоден пройти огляд в медичному закладі, то суд зазначає таке.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок).

Вимогами п. 7 розділу І Інструкції, п.6 Порядку та ч. 3 ст. 266 КУпАП встановлено, що в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до діючого закону водій самостійно вирішує чи погоджується він з результатом, який отримано при проведенні огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу або не погоджується з отриманим результатом. У тому разі, якщо водій не погоджується з результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу, то огляд на стан сп`яніння повинен бути проведений у закладі охорони здоров`я. При цьому водій самостійно на власний розсуд вирішує це питання і не зобов`язаний вказувати причини з яких він не погодився з отриманим результатом.

Разом із тим, згода водія з позитивним результатом огляду поліцейським за допомогою спеціального приладу свідчить про відсутність правових підстав для подальшого доведення цього факту у встановленому законом порядку, а саме для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Із долученого відеозапису вбачається, що поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стані алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager, на що ОСОБА_1 погодився та, який в подальшому зафіксував 1,77 проміле алкоголю в його організмі, зазначених результатів водій не заперечував.

Крім того, зі змісту роздруківки тесту № 1930 вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з чеком жодних заперечень не зазначав(а.с. 4).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не погодився з результатами тесту приладу Драгер, а працівники поліції не запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, апеляційним судом не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Що стосується тверджень захисника про те, що прилад «Драгер» 6810 на час проведення огляду ОСОБА_1 , а саме 08.07.2024 не пройшов перевірку калібрування відповідно технічних умов, а тому результат тесту не є належним та допустимим доказом, апеляційний суд зауважує наступне.

Згідно з листом ДП "Укрметртестстандарт" від 23.06.2018 року за вих. №12-41/93, де серед іншого зазначається, що термін "калібрування" можуть уживати у різних значеннях. У технічній документації на газоаналізатори Alkotest терміном "калібрування" позначають операцію регулювання засобів вимірювальної техніки, яка полягає у коригуванні нульових показів та чутливості засобів вимірювальної техніки із застосуванням робочих еталонів. Рекомендовані значення інтервалу між "калібруваннями" зазначає виробник в експлуатаційній документації на прилади. Для приладів, що використовуються на території України, міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки "Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається, встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від13.10.2016 року №1747.

Згідно із наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» становить 1 рік.

Так, відповідно до роздруківки з приладу «Драгер» 6810» та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, остання дата повірки 28 листопада 2023 року, в той час, як огляду на стан алкогольного сп`яніння був проведений 08.07.2024, тобто відсутні підстави для визнання результатів приладу недійсними, оскільки наступне калібрування зазначеного приладу повинно бути 28 листопада 2024 року.

Щодо неповідомлення ОСОБА_1 про місце, дату та час розгляду справи, сим було порушено його право на захист слід звернути увагу на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2024 року засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 , яка вказана в протоколі про адміністративне правопорушення,надіслано повістку про виклик до суду у справі №492/955/24, розгляд якої призначений на 31 липня 2024 року о 13:30 годині.

Проте, 24 липня 2024 року конверт з даною повісткою було повернуто з відмітко «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 12).

Згідно з ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Оскільки нормами КУпАП не врегульовано питання щодо поняття дня вручення повістки та не врегульовано порядок вручення повістки, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно з ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

З ч. 4 ст. 130 ЦПК України вбачається, що у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції було вжито всі можливі заходи щодо сповіщення ОСОБА_1 про місце, дату та час розгляду справи, а тому доводи щодо порушення його права на захист судом апеляційної інстанції не приймаються.

Посилання скаржника на те, що притягнення до адміністративної відповідальності є подвійним покаранням за одне й теж саме правопорушення, так як відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, що прямо заборонено Конституцією України не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

До апеляційної скарги додано витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань з якого вбачається, що відносно ОСОБА_1 08 липня 2024 року відкрито кримінальне провадження №000368 за ч. 1 ст. 286 ККУ.

Диспозиція ч. 1 ст. 286 ККУ передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Тобто, об`єктивна сторона злочину характеризується трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Діяння (дія чи бездіяльність) виражається в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Диспозиція ст. 286 КК є бланкетною. Тому при вирішенні питання про притягнення до кримінальної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до нормативних актів, які регламентують порядок дорожнього руху та експлуатації механічного транспорту. Основним нормативним актом у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є ПДР, які затверджені Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. Крім того, важливе значення має Закон України «Про дорожній рух», який було прийнято 30 червня 1993 р. При визначенні характеру порушення правил безпеки руху необхідно встановлювати, яку статтю чи пункт Правил порушила особа, що керувала транспортним засобом. На це звертає увагу ПВСУ, у п. 3 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті.

Другою ознакою об`єктивної сторони є суспільно небезпечні наслідки. Відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК наслідками є середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Проте, ч. 1 ст. 286 ККУ не передбачає відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, сукупність вказаний фактів виключає наявність подвійного притягнення до відповідальності ОСОБА_1

09 вересня 2024 року від адвоката Старенкова О.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на електронну пошту Одеського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції не містять факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 та іншим чоловіком, який є власником автомобіля, останній пояснює, що передав керування ОСОБА_1 , оскільки сам не має посвідчення водія відповідно категорії, що зафіксовано на 00:00:37 00:00:44 хв (диск 1, назва відео файлу «0000000__0015»).

Також, факт керування підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , в яких зазначено, що на протязі дня 08 липня 2024 року спільно зі своїм товаришем ОСОБА_1 знаходився на СТО по вул. Бондарева у м. Арциз, де ремонтували автомобіль ОСОБА_2 марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , де ОСОБА_1 під час ремонтування автомобіля вживав спиртні напої, а саме алкогольне пиво, в якому обсязі не не знає; після цього приблизно в першій половині дня, так як ОСОБА_2 не має посвідчення водія і ніколи його не отримував, то він попросив ОСОБА_1 сісти за кермо його автомобіля та відвезти його по справах, проте рухаючись по вул.. Соборній у м. Арциз ОСОБА_3 здійснив ДТП (а.с. 3).

Крім того в судовому засіданні, яке відбулося 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 підтвердив, що 08 липня 2024 року дійсно лагодив автомобіль ОСОБА_2 марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а згодом керував транспортним засобом разом з власником автомобіля.

Таким чином, сукупність вищевказаних фактів дають змоги дійти висновку про наявність факту керування ОСОБА_1 автомобелем марки «АЗЛК 2140», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому дані доводи є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Арцизького районного суду Одеської області від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік