КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року

м. Київ

апеляційне провадження № 33/824/2104/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є.П.

за участю ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Пількевич Тетяни Анатоліївни, подану в інтересах ОСОБА_1 ,

на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області

в складі судді Омельченко М.М.

від 09 лютого 2024 року

у справі №369/20443/23 Києво-Святошинського районного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності ст.ст.122-4, 124 КУпАП

громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України (протокол серії ААД № 425055, ААД № 562411 від 13.11.2023 року) та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф розміром 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., на користь держави.

На дану постанову захисник Пількевич Т.А., в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та надіслати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що справа була розглянута поверхнево, без врахування фактичних обставин по справі, протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням та не відповідає обставинам справи. Зазначає, що справа в порушення вимог закону була розглянута у відсутність ОСОБА_1 та його адвоката, які просили суд у поданих ними заявах про відкладення розгляду справи

Також подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, в обґрунтування якого вказувала, що постанова суду була ухвалена у відсутність ОСОБА_1 та його адвоката, повний текст постанови суду апелянтом отримано 19 лютого 2024 року. Посилаючись на те, що вказані обставини зумовили причину пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, просив поновити такий строк.

Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, суд вважає їх поважними, з огляду на що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року підлягає задоволенню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ввечері 11.11.2023 року (більш точний час не встановлений) водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Transit Connect», р/н НОМЕР_1 , на 23 км автодороги М-05 сполученням Київ-Одеса, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості транспортного засобу, що мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого допустив наїзд на дорожнє огородження, пошкодивши керований ним транспортний засіб та дорожнє огородження; після чого, будучи учасником ДТП, залишив місце пригоди; пошкоджений автомобіль був виявлений 11.11.2023 року о 22.22 працівниками поліції та поміщений на штрафмайданчик.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив пп. «б» п. 2.3, п. 12.1, пп. «а» п. 2.10 ПДР, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачене ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

За даним фактом 13 листопада 2023 року на ОСОБА_1 було складено два адміністративних протокола: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №562411 за ст. 122-4КУпАП та протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №425055.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024 року справи про адміністративні правопорушення №369//20443/23 там №369/20446/23 відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з присвоєнням єдиного унікального номера справи №369/20443/23.

Визнаючи винним ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, та накладаючи адміністративне стягнення у даній справи, суд першої інстанції виходив з того, що винність дій підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду, виходячи за наступного.

Згідно ч.1 ст.9 КпАП: адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.62 Конституції України: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом. У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Одночасно сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.

За правилом ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

При складанні протоколу ОСОБА_1 пояснив, що ввечері 11.11.2023 року повертався додому в дощ та туман, його засліпила зустрічна машина, внаслідок чого він не впорався з керуванням на наїхав на огорожу, від зіткнення його розвернуло, в машині пошкодило колесо, що обумовило потребу виклику евакуатора.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив наведене вище, додатково пояснивши, що дорожньою огорожею є бетонні блоки непрацюючого блок-посту, а пошкодження на авто, що описані в акті огляду авто під час евакуації штраф-майданчик отримані ще у лютому 2022 році, під час евакуації мешканців Ірпеня від мосту у с. Романівка.

11 листопада 2023 року було пошкоджено колесо, автомобіль був знерухомлений.

Відповідно до п. 1 розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВД України від 07.11.2015 № 13954) у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Відеозапис, що зазначений в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 12.11.2023 року (а.с 7) в матеріалах адміністративного провадження відсутній, відомості про пристрій, що здійснював запис не зазначені у протоколах про притягнення до адміністративної відповідальності та, відповідно у постанові суду.

Додана до протоколу схема не відповідаєвимогам п.4 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВД України від 07.11.2015 № 13954), не містить інформацію про ширину проїзної частини, про напрямок руху автомобіля, координати ділянки дороги з напрямками. ОСОБА_1 із схемою не ознайомлено, відповідний підпис відсутній.

Також протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №425055 та схема ДТП не містять інформації про те, що була пошкоджена будь-яка дорожня споруда чи інше майно.

Отже, матеріали справи не містять достатніх даних, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ст. 122-4 КУпАП залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від одного до двох років, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні. Суб`єктом правопорушення є фізично осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднуються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Виходячи із диспозиції даної статті слідує, що для кваліфікації дій правопорушника за даною статтею, необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, усвідомлення особою, що притягується до адміністративної відповідальності причетності до неї та умисел вказаної особи на залишення дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. А притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відсутність в матеріалах справи достатніх даних, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП виключає кваліфікацію дій ОСОБА_1 із залишення транспортного засобу із пошкодженим колесом, з метою виклику евакуатора, як залишення місця ДТП.

Крім того, в резолютивні частині оскаржуваної постанови суду першої інстанції зазначено, що водій ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, притягнення останнього за ст. 122-4 КУпАП в постанові суду від 09.02.2024 року - відсутнє, водночас накладено стягнення, передбачене санкцією статті 122-4 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).

Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 122-4 та 124 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного перегляду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню, а постанова судді Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАПу зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Пількевич Тетяні Анатоліївні, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024року

Апеляційну скаргу захисника Пількевич Тетяни Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2024року скасувати.

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 122-4 та 124 КУпАП.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є.П. Євграфова