ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 р. м. Марганець

Суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області Янжула О.С., секретар Котова Н.С., за участю особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення - ОСОБА_1 , розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від відділення поліції № 1 Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, непрацюючого, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,-

за ч. 4 ст. 121 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ААД № 590037 від 31.07.2024 року, складеного інспектором СРПП ВП№1 Нікопольського РУП лей.поліції Баглай В.О., 31.07.2024 року о 19 год. 15 хв. в м. Марганець по вул. Єдності 62, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого відсутні задні бризговики передбачені конструкцією ТЗ, чим порушив п.37.4.2 (е) ПДР України. Вчинено повторно протягом року, постанова БАД №580100 від 23.12.2023 року. Про, що працівниками поліції було складено протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП України.

На думку посадової особи уповноваженої на складання протоколу про адміністративне правопорушення, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.37.4.2 (е) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст.121 КУпАП.

В судовому засіданні особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину визнав.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що під час патрулювання ним було виявлено автомобіль у якого відсутні задні бризговики. Автомобіль був зупинений, на водія складено ряд протоколів, події знімалися на бодікамеру. Оскільки він був викликаний на ДТП, складанням матеріалів продовжив займатися інший екіпаж. Матеріали були ним перевірені та направлені до суду.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 252 КУпАП орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини четвертої статті 121 КУпАП передбачає нормативне правило наступного змісту: «адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частинами першою - третьою цієї статті».

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

До протоколу ААД №590037 від 31.07.2024 року, в якості доказу вини ОСОБА_1 долучено рапорт працівника поліції, який згідно діючого законодавства не являється доказом,

копію постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія БАД №580100 з нечитабельною датою від 2023 року, яка підтверджує те, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності у 2023 році, однак ніяк не підтверджує обставини викладені у протоколі від 31.07.2024 року, та довідку складену інспектором САП Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Є.Вітько від 01.08.2024 року №12320 з якої вбачається, що відповідно до наявних БД гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував посвідчення водія Серії НОМЕР_2 , яка також не несе жодної доказової бази.

Крім того, під час розгляду матеріалу судом встановлено, що працівником поліції помилково зроблено висновок, що відповідальність передбачена ч. 4 ст.121 КУпАП настає за порушення п.37.4.2 (е) ПДР України, оскільки відповідальність за вказаною статтею настає за порушення водієм (в даному випадку) п.31.4.2 (е) ПДР України.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Дослідивши письмові матеріали справи, вважаю, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вищевикладене свідчить про те, що працівниками поліції не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.121 КУпАП, оскільки у судовому засіданні не доведено обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, а саме факт керування автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , у якого відсутні задні бризговики передбачені конструкцією ТЗ, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст.ст.24, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 121 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 121 КУпАП.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу, а також постанов, прийнятих за результатами розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 185-3 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляцій-ним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя: О. С. Янжула