Справа № 141/378/24
Провадження № 33/801/764/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Климчук С. В.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , його законного представника - ОСОБА_3 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Постановою Оратівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн в дохід Державного бюджету України.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що Вінницький апеляційний суд у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №141/335/22 дійшов висновку, що сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення психологічного насильства. 02 липня 2024 року між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_3 відбулася конфліктна ситуація, де він намагався за вказаною в протоколі адресою повернути собі своє майно, а саме сейф та зареєстровану за ним зброю. ОСОБА_3 вказане майно не повертала, шляхом викрадення перемістила його в інше приміщення. У зв`язку з вказаною ситуацією він викликав працівників поліції, в очікуванні їх між ними виникла словесна перепалка в присутності сина ОСОБА_1 , 2010 року народження. Твердження суду про те, що він не зміг з`явитися в судове засідання є неправильним. Колишня дружина з сином неодноразово його провокували та намагалися вивести з себе. Належні йому речі не повертають та постійно викликають поліцію, яка по приїзду не з`ясовує жодних обставин, а одразу складає протокол про насильство. ОСОБА_3 є адвокатом та співпрацює з поліцією, неодноразово погрожувала йому, що і спровокувало його до конфлікту та до нецензурного висловлювання, однак, не до сина. Твердження суду та працівників поліції про те, що він намагався вдарити сина є неправдивими. Зі змісту протоколу слідує, що внаслідок його дій було завдано шкоди психологічного характеру його синові, однак, не зазначено, чи проводилося безпосереднє обстеження потерпілого лікарем-психіатром, не зазначено, яка саме шкода психічному здоров`ю потерпілого могла бути спричинена, яка психічна хвороба могла розвинутися внаслідок його дій, чи був потерпілий поставлений на облік лікаря-психіатра, психолога, а також чи було встановлено йому діагноз.

Також ОСОБА_1 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, і у відповідному клопотанні вказав, що постанову суду першої інстанції він отримав 01 серпня 2024 року, а останній день для подання апеляційної скарги припав на понеділок, в неробочий день Укрпошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що ОСОБА_1 слід поновити пропущений строк, адже згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, останній дійсно отримав копію постанови 01 серпня 2024 року (а.с.17), а отже, кінцева дата для подання апеляційної скарги, враховуючи те, що строк необхідно рахувати з наступного дня після отримання копії постанови, є 12 серпня 2024 року понеділок.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано засобами поштового зв`язку 13 серпня 2024 року.

Апеляційний суд, зважаючи на незначний проміжок пропуску строку на апеляційне оскарження, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, та задля недопущення надмірного формалізму дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у проваджені в справі про адміністративне правопорушення апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №573279, 02 липня 2024 року близько 19 год. 10 хв. в селищі Оратів по вул. Пролетарській ОСОБА_1 виражався в сторону свого сина ОСОБА_2 нецензурною лайкою, намагався нанести один удар долонею в область голови, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.2).

Диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, яка була або могла бути завдана) та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч. 1 ст. 1 цього Закону).

З аналізу наведених вище норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

В даному випадку, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, домашнє насильство ОСОБА_1 вчинив по відношенню до свого неповнолітнього сина, шляхом висловлювання в бік сина нецензурною лайкою та намаганням нанести один удар синові долонею в область голови.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

У письмових поясненнях від 02 липня 2024 року, наданих працівникам поліції, ОСОБА_3 зазначила, що в цей день її колишній чоловік ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме висловлювався відносно нього нецензурною лексикою, а також проворкував бійку, тілесних ушкоджень в результаті даної події син не отримав. Просила притягнути ОСОБА_1 до відповідальності згідно чинного законодавства (а.с.7).

У письмових поясненнях неповнолітній ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зазначив, що в цей день близько 19 год. 10 хв. його батько ОСОБА_1 вчинив відносно нього домашнє насильство психологічного характеру, а саме висловлювався відносно нього нецензурною лексикою та провокував бійку. З його точки зору він знаходився в стані алкогольного сп`яніння (а.с.8).

Інших доказів (крім цих пояснень) до суду першої інстанції не було надано.

В суд першої інстанції потерпілого ОСОБА_2 та його законного представника не запрошували. Вони були запрошенні до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні в апеляційному суді потерпілий разом з законним представником подали письмові пояснення та просили приєднати до матеріалів справи USB-флеш-накопичувач, на якому є аудіо та відеозапис, підтверджуючі факт домашнього насильства, та приєднати копії судових рішень та відповідей працівників поліції на звернення матері потерпілого.

Оскільки потерпілий і його законний представник не викликались до суду першої інстанції, апеляційний суд прийняв ці докази.

Переглянувши надані та приєднанні до справи докази, апеляційним судом було встановлено наступне.

Ще одним очевидцем візиту 02 липня 2024 року ОСОБА_1 до домогосподарства за вказаною в протоколі адресою була його дочка, ОСОБА_4 , однак, в останньої пояснення не відібрали з приводу подій того дня.

Також, ні з аудіозапису, ні з відеозапису не чути і не видно, щоб ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою чи погрожував синові, і тим більше, намагався його вдарити. Також з відео не вбачається, що ОСОБА_5 мав ознаки алкогольного сп`яніння (про що в поясненнях зазначив син).

З відеозапису видно, що метою візиту ОСОБА_1 за вказаною адресою було забрати свій сейф із зброєю. З аудіо запису телефонної розмови чутно, що ОСОБА_5 попереджав свого сина про цей візит та мету такого візиту, однак син вів себе із зневагою до батька, і одразу вказав, що двері не відчинить. Тобто, можна зробити висновок що конфліктна ситуація (не насилля) виникла ще з телефонної розмови сина з батьком.

В судовому засіданні ніхто із учасників не заперечував про значну тривалість неприязних стосунків між ОСОБА_6 та його колишньою дружиною і сином.

Апеляційний суд звертає увагу, що на відеозаписі видно, що, як тільки ОСОБА_5 зайшов на обійстя, ОСОБА_3 , запитавши в агресивному тоні, чому він зайшов до них, сказала синові викликати поліцію з приводу домашнього насилля, і це при тому, що ОСОБА_5 не робив нічого протиправного. Фактично, ОСОБА_3 змусила сина зробити безпідставний виклик.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у справі не підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, яке йому ставиться в провину, і це при тому, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Інші докази, які були наданні потерпілою стороною, по-перше, лише підтверджують факти неодноразового притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за такі ж правопорушення, по-друге, вони стосуються результатів розгляду заяв, за викликом, ОСОБА_1 до працівників поліції з приводу крадіжки сейфа із зброєю. Як доказ того, що ОСОБА_5 в той день чинив психологічне чи фізичне насилля, вони слугувати не можуть.

Апеляційний суд вважає, що конфліктна ситуація створена штучно самою потерпілою стороною, і без явних підстав для цього, а обставини, які описані в протоколі, є надуманими. Суд першої інстанції не повинен був, без виклику потерпілої сторони та без пояснень ОСОБА_1 , ухвалювати судове рішення, яким визнав останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, адже брати до уваги лише пояснення потерпілої сторони (сина та мати), які за своїм змістом та наповненням є формальними та мають певний штамп (кліше), без опису способу вчинення ОСОБА_6 адміністративного правопорушення підстав не має.

І це є суттєвим, адже суд повинен встановити, чи це був черговий звичайний конфлікт, чи це було домашнє насильство, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства, матеріали справи не містять, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Оратівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Оратівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало