КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2042/24 Головуючий в суді І інстанції Грегуль О.В.
Провадження № 33/824/1819/2024 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Малюги Вадима Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 521075 від 22 січня 2024 року - 22.01.2024 року о 06 год 05 хв. у м. Київ по вул. Радосинська, 140, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку, за допомогою технічного пристрою Драгер ARJK 0258. Результат 0,74 ‰ тест № 2932. Чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник Малюга Вадим Миколайович, в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим. що 26.02.2024 року ОСОБА_1 через тривогу не зміг вчасно прибути з роботи у судове засідання, яке було призначено на 14 год. 00 хв., оскільки метро працювало лише на правовому березі Дніпра.

Також вказував, що новим захисником Малюгою В.М. було подано клопотання про ознайомлення та відкладення справи, проте суд першої інстанції грубо порушивши права, передбачені ст. 268 КУпАП, відмовив у даному клопотанні та не допустив захисника для ознайомлення та не відклав розгляд справи чим порушив право ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що за кермом перебував знайомий скаржника - ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою наявною у матеріалах справи. Також зазначив, що ОСОБА_1 не мав статусу водія. Тобто не керував автомобілем.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Як убачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи адміністративної справи доказах.

Частиною 1 статті 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно з встановленими нормами закону держави Україна.

Вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9.а ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 521075 від 22 січня 2024 року, з якого вбачається, що 22.01.2024 року о 06 год 05 хв. у м. Київ по вул. Радосинська, 140, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законодавством порядку, за допомогою технічного пристрою Драгер ARJK 0258. Результат огляду 0,74 ‰ тест № 2932. Чим порушив вимоги п. 2.9(а) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 2);

- у результаті тестування на алкоголь, відповідно до яких ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» 22.01.2024 року о 06 год. 36 хв. , результат тестування - 0,74 ‰ (а.с. 3);

- у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно з яким огляд проведено у зв`язку з виявленням ознак: різкий запах алкоголю з порожнини рота, за допомогою ALCOTEST ARJK 0258, результат огляду на стан сп`яніння - 0,74 ‰ позитивна. (а.с. 4);

- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій, з якого встановлено, що результат огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння позитивний 0,74 ‰ (а.с. 5);

- на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення вчиненого особою, що притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який кореспондується з фактичними обставинами справи та вказує на факт порушення водієм вказаних правил ПДР (а.с. 10). Крім того з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує проти факту керування ним транспортного засобу та не вказує на інших осіб.

В матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_3 відповідно до якої, останній підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язався не передавати керування вказаним транспортним засобом протягом 24 годин (а.с. 6).

Відповідно до постанови КАС ВС у справі №678/991/17 від 15.11.18 року відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора, яким зафіксовано обставини зупинки автомобіля, є доказом, що може підтверджувати факт вчинення водієм порушення Правил дорожнього руху.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення є протокол про здійснення адміністративного правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення, а саме - ст. 256 детально регламентує питання, що пов`язані зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, ОСОБА_1 , крім того, йому було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Обставини, зазначені в протоколі узгоджуються із дослідженим судом апеляційної інстанції відеозаписом із нагрудної камери (відеореєстратора) поліцейського, на якому відображені події, які відбувалися 22 січня 2024 року за участю ОСОБА_1 ..

Відеозапис свідчить про дотримання працівником поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції під час проведення її огляду та вимог ст. 266 КУпАП.

Відеозаписи є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення. На відео, що міститься в матеріалах справи, зафіксовані подія правопорушення. Цей відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 через повітряну тривогу не зміг вчасно прибути з роботи у судове засідання, яке було призначено на 26.02.2024 року о 14 год. 00 хв, з огляду на те, що метро працювало лише на правому березі Дніпра, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, разом з тим суд апеляційної інстанції зазначає, що дане право ОСОБА_1 на участь в судовому засіданні було відновлено в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що захисником Малюгою В.М. було подано клопотання про ознайомлення та відкладення справи, проте суд першої інстанції грубо порушивши права, передбачені ст. 268 КУпАП, відмовив у даному клопотанні та не допустив захисника для ознайомлення та не відклав розгляд справи чим порушив право ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, суд апеляційної інстанції відхиляє, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи було призначено на 26.02.2024 року о 14 год. 00 хв. про що було повідомлено захисника ОСОБА_1 - адвоката Зайцева О.В. (а.с. 22).

26.02.2024 року судом першої інстанції розглянуто справу по суті, у зв`язку з чим була прийнята постанова (а.с. 23).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи міститься клопотання захисника Малюги В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , обгрунтоване тим, що у зв`язку з необхідністю в ознайомленні з матеріалами справи та підготовкою позиції захисту, представник скаржника просив перенести розгляд справи на іншу дату надавши можливість ознайомитись з матеріалами справи (а.с. 27-30).

Вищевказане клопотання про відкладення було зареєстровано в суді першої інстанції 26.02.2024 року за вх. № 9012 о 14 год. 46 хв., що підтверджується відповідним штемпелем та передано судді суду першої інстанції 26.02.2024 року о 15 год. 37 хв.. Однак справа розглянута об 26.02.2024 року14 год. 25 хв., що підтверджується відповідною резолюцією судді (а.с. 27). Тобто клопотання про відкладення розгляду було подано до суду після розгляду справи.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції вважає, що незважаючи на неявку ОСОБА_1 та його захисника, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість розгляду справи за їх відсутності, оскільки, в даному конкретному випадку це не вплинуло і не могло вплинути на дотримання судом вимог ст. 245 КУпАП щодо забезпечення реалізації завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи та її вирішення в точній відповідності з законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що за кермом перебував знайомий скаржника - ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою наявною у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки зі змісту розписки ОСОБА_3 (а.с. 6), вбачається лише те, що ОСОБА_3 підтвердив факт залишення на зберігання транспортного засобу Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_1 та зобов`язався не передавати керування вказаним транспортним засобом протягом 24 годин.

Твердження представника скаржника про те, що ОСОБА_1 не мав статусу водія, тобто не керував автомобілем, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема в матеріалах справи міститься посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 7), на відеозапису із нагрудної відеокамери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції зафіксовані події щодо встановлення факту того, хто керував транспортним засобом, процедуру встановлення стану алкогольного сп`яніння та обставини, за яких ОСОБА_1 погодився на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а саме за допомогою приладу «Драгер». Крім того, на переглянутому відеозапису судом апеляційної інстанції, встановлено, що будь-яких зауважень чи заперечень стосовно того, що він не керував транспортним засобом ОСОБА_1 не заявляв.

Таким чином не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у постанові, не спростовують.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП, крім того санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що постанова Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга захисника Малюги Вадима Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Малюги Вадима Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено «23» квітня 2024 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко