Справа № 541/232/24
Номер провадження3/541/199/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Третяк О.Г., розглянувши матеріали, які надійшли з Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого трактористом АОПП «Великосорочинське», одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №282264 від 07 січня 2024 року ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за наступних обставин, викладених в протоколі: «07.01.2024 року о 15 годині 08 хвилин в с. Великі Сорочинці по вул. Декабристів, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Renault д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різким запахом алкоголю з порожнини рота, вираженим тремтінням пальців рук, порушенням мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як на місці так і в медичному закладі у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП».

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину свою не визнав та пояснив наступне. 07.01.2024 року він не вживав спиртних напоїв. Приблизно о 12 годині 00 хвилин його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2011 року народження, на подвір`ї покусав домашній кіт. ОСОБА_1 зателефонував сімейному лікарю, однак той запропонував зателефонувати в Миргородську лікарню, так як була підозра, що кіт захворів на сказ і дитину треба терміново вакцинувати. Зателефонувавши до «швидкої допомоги» він розповів про ситуацію, що склалася. На що лікарі повідомили, що до постраждалого направлять машину, щоб того забрати до лікарні. Через деякий час зателефонували медичні працівники і повідомили, що знайти адресу в с. Великі Сорочинці вони не можуть через відсутність GPS і запропонували привезти дитину в центр села, де чекала «швидка допомога». ОСОБА_1 намагався додзвонитися до брата, але той не брав трубку, так як перебував на роботі. Сусіди автомобілю не мають, тому ОСОБА_1 вирішив самостійно відвезти сина на власному автомобілі. Залишивши 6-річну доньку саму вдома, він відвіз в центр села дружину та сина до "швидкої", а потім повернувся додому. Там його вже чекали працівники поліції, які вимагали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Однак ОСОБА_1 через стрес відмовився від проходження огляду на місці та в медичному закладі, зважаючи на те, що він не міг залишити малолітню доньку саму в стресовій ситуації.

Захисник - адвокат Огризков А.А. в судовому засіданні просив провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП через вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити через вчинення ОСОБА_1 правопорушення в стані крайньої необхідності.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 . 07.01.2024 року ОСОБА_1 не вживав спиртних напоїв, а ввечері 06.01.2024 року вживав пиво. Приблизно о 12 годині 00 хвилин її неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2011 року народження, на подвір`ї покусав домашній кіт. Вона обробила рану та перев`язала її. Зателефонувавши сімейному лікарю, вони дізналися, що кота треба ізолювати, а дитину слід показати лікарю через загрозу зараження сказом. На подвір`ї є живність собака, ще 4 домашні коти та інші тварини. Після виклику швидкої допомоги зателефонували медики та повідомили, що знайти адресу в с .Великі Сорочинці вони не можуть через відсутність GPS і запропонували привезти дитину у центр села, де чекала «швидка допомога». ОСОБА_1 намагався додзвонитися до брата, але той не брав трубку, так як перебував на роботі. Сусіди автомобілю не мають, тому її чоловік вирішив самостійно відвезти сина на власному автомобілі. Залишивши 6-річну доньку одну вдома, ОСОБА_1 відвіз в центр села її та сина до "швидкої", а потім повернувся додому. Там його вже чекали працівники поліції, які зателефонували їй на телефон. ОСОБА_1 поїхав додому, де сама вдома знаходилася шестирічна донька. Кіт, який покусав сина вибив вікно в сараї і втік. До цього випадку лисиці неодноразово заходили на подвір`я і хватали домашню птицю. У лікарні сину вкололи вакцину та вони періодично їздили на перев`язки. Домашню худобу було піддано вакцинації від сказу.

Приймаючи рішення у справі, допитавши свідка, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за своїм змістом цієї норми закону, керування транспортним засобом в стані сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є окремими та самостійними діяннями, які складають склад адміністративного правопорушення.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, під час перегляду відеозапису з нагрудної камери поліцейських та камери з авто поліцейських, судом встановлено, що ОСОБА_1 07.01.2024 року керував транспортним засобом Renault д.н.з. НОМЕР_2 в с. Великі Сорочинці та відмовився проходити огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (а.с. 6).

ОСОБА_1 має дітей сина ОСОБА_2 2011 року народження та доньку ОСОБА_5 2017 року народження (а.с. 28, 29). КНП «Миргородський міський центр ПМСД» надавав медичну допомогу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 через напад тварини 07.01.2024 (а.с.42-44). Відповідно до повідомлення Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області 07.01.2024 року було внесено відомості та зареєстровано в ІКС ІПНП (ЄО) за №224 повідомлення про напад небезпечної тварини на ОСОБА_6 в с. Великі Сорочинці (а.с. 46).

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи, зокрема, місце події та її обставини, свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я інших людей не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 17, 18, 130, 245, 247, 251, 252, 255, 256, 266, 268, 279, 280-285 КУпАП України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на оскарження.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. Г. Третяк