ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3767/24 Номер провадження 33/814/816/24Головуючий у 1-й інстанції Горбунова Я. М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Обідіна О.І.,

За участю секретаря Дороженка Р.Г.,

Захисника адвоката Дзюбенко В.О., Кулішова В.П.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Полтава, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Згідно постанови судді 17.03.2024, о 16:00 год., за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження в зв`язку з відсутністю в його діях складу та події адмінправопорушення.

В апеляційній скарзі вказує про порушення строків складання протоколу, оскільки звернення потерпілої до правоохоронних органів було 17.03.2024, а протокол складено 07.04.2024.

Зазначає, що події зазначені в протоколі, а саме 17.03.2024 не відбувалися, оскільки він не перебував у вказаний час за зазначеною адресою та взагалі в цей день з колишньою дружиною не спілкувався ні очно, ні по телефону.

Вважає, що звернення колишньої дружини до поліції відбулося на ґрунті їх не вирішених сімейних спорів про розподіл майна, маючи при цьому на меті у такий спосіб здійснити на нього тиск та обмежити у праві користування та розпорядження своєю власністю.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінюючи викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАД №314226 від 07.04.2024 вбачається, що 17.03.2024, о 16:00 год., за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 психологічного характеру, а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував, чим могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю, вказаними діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, місцевий суд дійшов висновку, що його вина доводиться матеріалами справи, поясненнями сторін та наданим потерпілою аудіозаписом.

Апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду.

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Отже, об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Однак важливо розрізняти поняття «сварка», «конфлікт», «насильство».

Сварка: гостра суперечка, що супроводиться взаємними докорами, образами, стан, період взаємної ворожнечі, що виникає внаслідок такої суперечки; порушення дружніх взаємин.

Конфлікт: особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпіла ОСОБА_2 звернулася 17.03.2024 до Полтавського РУП з заявою про кримінальне правопорушення, оскільки її чоловік ОСОБА_1 останні 2 роки систематично висловлює погрози щодо вбивства та її фізичної розправи, періодично простягає руки та наносить тим самим тілесні ушкодження.

В зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, та неможливість внести інформацію до ЄРДР, вказані матеріали були направлені в інший відділ Полтавського РУП для їх розгляду згідно ЗУ «Про звернення громадян» або КУпАП.

Згідно пояснень ОСОБА_2 , остання зазначила, що перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 49 років. Протягом всього подружнього життя чоловік систематично висловлював погрози в її бік, говорив, що вб`є її та інше. Проте, декілька останніх років (приблизно з початку війни) у чоловіка погіршилася поведінка та він почав контролювати її в усіх сферах життя, забороняти спілкуватися з дітьми, поводить неадекватно, зокрема забрав все майно та кошти належні їй. Під час спільного проживання, чоловік неодноразово піднімав на неї руку, чим спричиняв тілесні ушкодження.

Згідно пояснень притягнутої особи - ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, та те, що написано в заяві не відповідає дійсності, оскільки ніяких протиправних дій він не вчинив, а в заяві всі наклепи в його бік, тому притягнути її до адміністративної відповідальності, бо це вона ображає його честь та гідність. Всі непорозуміння виникають через розподіл майна. Ще в свій час, отримуючи пенсію військову, працюючи фермером, головою фермерів області на зароблені кошти він купив нерухоме майно, реєструючи на неї та доньку. Ті слова, які вони надали в записі, були тоді, коли вони поскаржилися на його знайомого працівника банку, яку звільнили з роботи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторони не заперечувати існування триваючого між ними майнового конфлікту з приводу поділу нерухомості та користування коштами.

Пояснювали, що неодноразово намагались вирішити спірні майнові питання, однак у кожного з них своя позиція та погляд у який спосіб та в якому розмірі необхідно такий поділ здійснювати, що в свою чергу породжує існування тривалої конфліктної ситуації, вирішення якої ОСОБА_1 намагається здійснити у судовий спосіб, подавши відповідні позови на захист своїх майнових прав та інтересів.

Оцінюючи зібрані по справі докази, необхідно звернути увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення приєднано письмові пояснення кожного з учасників конфлікту, кожний з яких по своєму бачить спірну ситуацію та пояснює причини її виникнення.

Надаючи правову оцінку таким доказам необхідно дійти висновку, що останні за своїм змістом не можуть бути прийняті до уваги як належні та переконливі докази в розумінні положень ст. 251 КУпАП скоєння домашнього насильства, оскільки є суперечливими та взаємовиключними.

Інших доказів до протоколу про адміністративне правопорушення працівниками поліції не приєднано.

На стадії розгляду справи в суді першої інстанції, потерпілою ОСОБА_2 було приєднано до справи флеш носій із записами телефонних розмов між нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 .

Взявши до уваги зазначені аудіозаписи, суд дійшов до висновку, що зафіксовані на них вислови вчинені ОСОБА_1 та свідчать про скоєння ним домашнього насильства, оскільки висловлені в адресу потерпілою, мають образливий характер та містять погрози застосування до неї фізичного насильства.

Заперечуючи скоєння психологічного насильства шляхом висловлювання погроз та образ в адресу колишньої дружини під час записаної нею телефонної розмови, притягнутий ОСОБА_1 пояснював, що висловлювання в ході телефонної розмови були тоді, коли вони поскаржилися на його знайомого працівника банку, яку звільнили з роботи.

В нього не було умислу вчиняти домашнє насильство по відношенню до колишньої дружини, тоді як з її сторони мають місце провокації та наклепи з метою у такий спосіб чинити тиск під час відстоювання ним своїх майнових інтересів.

За правовою конструкцією диспозиції ст. 173-2 КУпАП відповідальність має наступати за наявності одночасно існуючих ознак - умисність, тобто винна свідома поведінка кривдника, спричинення шкоди потерпілому, порушення прав і свобод людини, значна перевага сил (фізичних, психологічних та т.і.) того, хто чинить насильство.

Крім того, особливостями домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

В даному випадку матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що притягнутий ОСОБА_1 скоював повторювані в часі насильницькі дії по вчиненню домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 , шо свідчить про відсутність потерну.

Допитана в апеляційній інстанції ОСОБА_2 пояснила, що в неї відсутні докази на доведення факту попереднього застосування до неї фізичного чи психологічного насильства зі сторони колишнього чоловіка.

Фактично єдиним доказом є наданий нею звукозапис телефонної розмови з ОСОБА_1 від 17.03.2024 р., що мав місце близько 16 год. та яку вона вирішила зафіксувати з метою доведення його вини в скоєнні щодо неї психологічного насильства.

Разом з цим, зафіксована потерпілою телефонна розмова, в ході якої чоловічим голосом були висловлені як образливі слова, так і нецензурна лайка, сама по собі не може свідчити про наявність в діях притягнутого складу адміністративного правопорушення по вчиненню домашнього насильства, оскільки по справі відсутні докази існування інших необхідних ознак правопорушення, наявність яких є обов`язковою для настання відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, шо є правовою підставою для закриття провадження по справі згідно до положень п.1ч.1 ст. 247 КУпАП.

Враховуючи викладене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, з закриттям провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити з підстав, визначених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Обідіна