Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1003/24 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Номер провадження №33/4805/1168/24
Категорія ч. 1 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Міхненка С.С., потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Нагорної Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року, якою його притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 21 квітня 2024 року о 16-20 год, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , умисно висловлював погрози в сторону свого батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що проживає разом із ним за адресою АДРЕСА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що обставини описані у протоколі, не відповідають фактичним обставинам справи. Доказів щодо отримання психологічної травми ОСОБА_2 внаслідок дій сина ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а надані медичні документи містять інформацію про триваюче захворювання ОСОБА_2 . Свідки, допитані у судовому засіданні, під час згаданих подій присутні не були, крім ОСОБА_3 . Протокол про адміністративне правопорушення, на думку скаржника, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 256 КУпАП, а саме містить виправлення у даті народження ОСОБА_1 та зазначена не вірна адреса АДРЕСА_2 (з 21.04.2024 р.) Свідок та понята ОСОБА_4 є родичкою, тому її свідчення є упередженими та мають бути оцінені судом критично. Зазначив, що передбачені законом права та обов`язки працівниками поліції йому не роз`яснювались. Будь-яких інших доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства за обставин викладених в протоколі матеріали справи не містять.

В судовому засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Міхненко С.С. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Потерпілий ОСОБА_2 та його адвокат Нагорна Т.І. апеляційну скаргу вважали безпідставною та її задоволенні просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суддею місцевого суду зазначені вимоги закону при розгляді справи стосовно ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 21 квітня 2024 року о 16-20 год, ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , умисно висловлював погрози в сторону свого батька ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що проживає разом із ним за адресою АДРЕСА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 2). При цьому, щодо ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис (а.с. 58).

В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_2 пояснив, що 21 квітня 2024 року він приїхав з міста Радомишль додому, зайшовши до кухні будинку, його син ОСОБА_1 , перебуваючи у нетверезому стані, почав ображати останнього словами нецензурної лайки, у зв`язку з давнім конфліктом та з приводу того, що начебто потерпілий розповсюджує чутки про сина. В подальшому через стрес він почав плакати та просити сина не ображати його. Потім подзвонив дружині ОСОБА_4 , яка через конфлікт із сином багато років проживає окремо, щоб остання викликала поліцію і приїхала. Через деякий час приїхала ОСОБА_4 із внуком ОСОБА_5 , і син ОСОБА_6 почав їх також нецензурно ображати. Після даної події, на наступний день, потерпілий через погане самопочуття змушений був звернутися до лікарні. Зазначив, що проживає в даному будинку з 1992 року; раніше із сином також були постійні конфлікти; в період суперечки на кухні внучки ОСОБА_7 не було, вона прийшла потім коли поліція приїхала; після конфлікту потерпілий поїхав до м. Радомишль, тому що боявся сина ОСОБА_8 , який завдав йому моральної шкоди і пробув там добу; ОСОБА_9 під час конфлікту був нетверезий; ОСОБА_8 постійно всім погрожує та всіх ображає і матір, і сестру, а також контролює телефон потерпілого, щоб не дзвонив до дружини ОСОБА_4 .. Також додав, що син ОСОБА_9 у 2021 році вже притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства.

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_10 у районному суді, 21 квітня 2024 року до нього зателефонувала бабуся ОСОБА_4 та попросила завезти її до дідуся ОСОБА_2 в с. Осички, так як їх син ОСОБА_1 ображає дідуся. ОСОБА_4 по дорозі викликала поліцію. Приїхавши, ОСОБА_10 спробував заспокоїти дідуся та прояснити ситуацію, але розмова з ОСОБА_11 у нього не склалася, тому що останній постійно перебивав та продовжував психологічно тиснути на потерпілого, який пізніше розповів, що конфлікт у них стався через те, що ОСОБА_2 розпустив про свого сина ОСОБА_12 чутки. Потім приїхала поліція і склали протокол. Потерпілого вони змушені були забрати до м. Радомишль через погане самопочуття внаслідок конфлікту із ОСОБА_1 . Крім того, зазначив, що його бабуся ОСОБА_4 проживає в м. Радомишль , а дідусь ОСОБА_2 в с. Осички; 11 років тому у ОСОБА_8 з бабусею стався конфлікт, тому вона змушена проживати окремо; в присутності свідка, ОСОБА_9 також ображав потерпілого нецензурними словами та принижував його і виганяв всіх з будинку; вказав на те, що до с. Осички не приїжджав із 2013 року, а з дідусем спілкувався по телефону; поліцію викликали по дорозі до с. Осички. Поліція у його присутності виписала ОСОБА_13 припис, яким заборонили наближатися до потерпілого протягом однієї доби; зі слів бабусі, на наступний день потерпілому ОСОБА_2 стало зле, тому вони зверталися до лікарні.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що того дня їй подзвонив її чоловік ОСОБА_2 , який проживає разом із сином ОСОБА_1 , був розхвильованим та повідомив, що син його ображає через те, що, начебто, ОСОБА_2 розповсюджує недобрі чутки про сина, просив викликати поліцію і приїхати, так як ОСОБА_8 його виганяє з будинку. Приїхавши разом із внуком ОСОБА_10 , вони побачили, що ОСОБА_8 був неадекватний, а чоловік плакав та знаходився в розхвильованому стані. Потім приїхала поліція, склали адміністративні матеріали, які ОСОБА_1 відмовився підписувати. Також вказала на те, що батько ОСОБА_2 боїться свого сина ОСОБА_12 , який постійно його ображає та погрожує вигнати з житла. Також ОСОБА_1 її не допускає до власного будинку і постійно ображає та виганяє. Вказала, що з потерпілим вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі; в даному будинку проживали 38 років разом; потім приїхав син ОСОБА_9 із сім`єю та вигнав матір; вона не проживає в будинку з 2013 року; у її присутності ОСОБА_1 ображав батька, виганяв з хати, погрожував винести "вперед ногами"; зазначила, що її внучка ОСОБА_7 була вдома коли вони приїхали. Також відповіла, що по дорозі вони заїхали за старостою села, який відмовився їхати одразу, бо потрібно було переодягнутись і приїхав набагато пізніше; ОСОБА_2 постійно скаржився на сина ОСОБА_8 ; раніше свідок зверталася до поліції через конфлікти з сином; з чоловіком зверталися до лікаря невропатолога, так як він переніс мікроінсульт і в подальшому почала розвиватися хвороба Паркінсона через постійні стреси; ОСОБА_2 був на лікуванні у грудні 2023 року, в кінці квітня 2024 р та в травні місяці 2024 р; на даний час чоловік ОСОБА_2 в с. Осичках тільки ночує, а вдень приїздить в м. Радомишль до дружини.

За поясненнями свідка ОСОБА_3 у районному суді, яка є дочкою ОСОБА_1 та того дня її дідусь ОСОБА_2 приїхав з м. Радомишль, а її тато ОСОБА_1 запитав у дідуся навіщо він розповсюджує чутки про тата, розмова спершу була без образ, але потім дідусь почав згадувати про старі образи та виганяти з будинку. Нецензурні слова були з боку дідуся; відносини з дідусем завжди були добрі, але останній рік погіршилися через бабусю ОСОБА_4 , яка до них відноситься не дуже добре, погрожувала вигнати їх з будинку, отруїти домашніх тварин і привласнити все, що було татом з мамою нажито.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною ОСОБА_1 . Того дня, як сталася вказана подія, вона приїхала додому коли там вже була поліція, староста села, свекруха і батько її чоловіка. У них була розмова на підвищених тонах, і свекруха казала про те, щоб нас висилити. Їх сім`я проживає більше 10 років у вказаному будинку із батьком чоловіка ОСОБА_2 ; відносини із свекром у них нормальні, а із свекрухою вони не спілкуються; протокол на ОСОБА_1 складали за те, що він кричав на батька ОСОБА_2 , при складанні протоколу вона не чула щоб її чоловіку роз`яснювали його права.

Окрім допиту потерпілого ОСОБА_2 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_3 та дослідження протоколу серії ВАД № 088332 від 21.04.2024, судом першої інстанції також було досліджено долучені письмові матеріали.

Так, судом першої інстанції було досліджено зміст рапорту поліцейського від 21.04.2024 (а.с. 3) о 16-30 год надійшло повідомлення від ОСОБА_17 , що син ОСОБА_1 щодо батька ОСОБА_15 21.04.2024 о 16:30 вчинив домашнє економічне та психологічне насильство (ображав та виганяв з дому).

Із вказаних доказів, досліджених місцевим судом вбачається, що вони відповідають за змістом адміністративному протоколу, наданому суду першої інстанції, є послідовними та взаємоузгодженими.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є такими, що не заслуговують на увагу, так як повністю спростовуються дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Також не є слушними аргументи скарги, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно положень частини 1 статті 173-2 КУпАП Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи наявні достатні докази об`єктивного характеру, які підтверджують в діях ОСОБА_1 наявність ознак, передбачених диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП.

Твердження апелянта, що ОСОБА_4 - родичкою, тому її свідчення є упередженими та мають бути оцінені судом критично, суд вважає надуманими оскільки ОСОБА_1 звертав увагу суду на пояснення ОСОБА_3 , яка є його дочкою і, відповідно, заяви щодо упередженості необґрунтовані, оскільки всі учасники події є між собою родичами. Жодних об`єктивних підстав, що потерпілий та свідки обмовляють ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

Доводи ОСОБА_1 щодо невірно зазначеної адреси проживання АДРЕСА_1 на думку суду є дрібним недоліком, оскільки працівниками поліції зазначена попередня назва вулиці замість нової вул.Довгалівка, що не впливає на встановлення істини по справі.

Щодо аргументів скарги про не роз`яснення особі, що притягується до адміністративної відповідальності передбачених законом прав та обов`язків суд звертає увагу, що помітка про роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків згідно ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП міститься у протоколі про адміністративне правопорушення, який він відмовився підписувати, що не позбавило його можливості скористатися своїм правами у суді першої інстанції після роз`яснення йому прав.

Крім того апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції, що конфлікт між батьком та сином має триваючий характер та спричиняє батькові емоційну невпевненість та відчуття безсилля, у зв`язку з нездатністю захистити себе, зважаючи на вік та наявні захворювання, що могло негативно вплинути на погіршення стану його здоров`я, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії медичних документів (а.с. 60-61).

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Посилання апелянта на постанову апеляційного суду від 11.11.2024 не має правового значення, оскільки наведена постанова не має відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 08 липня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й.Григорусь