ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/7573/23 Головуючий суддя І інстанції Муратова С.О.
Апеляційне провадження № 33/818/686/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Коротун І.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою (згідно протоколу про адміністративне правопорушення): АДРЕСА_2 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 05.08.2023 о 23.25 год. ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Чкалова, 5, керував транспортним засобом ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6810» ARBH-0665, результат огляду 1,71%.

В своїй апеляційній скарзі захисник Коротун І.О. просить скасувати постанову судді Київського районного суду м. Харкові від 17.01.2024 року щодо ОСОБА_1 , а справу закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що факт вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 належним чином не підтверджується, матеріали цієї справи не містять доказів щодо керування її підзахисним транспортного засобу, суд використав відеоматеріали, які не можуть вважатися достовірним доказом адміністративного правопорушення у розумінні статті 76 КАС України. Вказує, що дії працівників поліції під час проведення огляду та під час складення протоколу є незаконними.

Крім того, захисник ОСОБА_2 просила поновити їй пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкові від 17.01.2024 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції сторона захисту участі не приймала, а копія оскаржуваної постанови надійшла на її електронну пошту лише 29.01.2024 року, а тому вона не мала можливості у строк, передбачений чинним законодавством, подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Коротун І.О. не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчить особистий підпис у рекомендованого поштовому повідомлення про отримання ними судових повісток 04.04.2024 року та 10.04.2024 року.

Крім того, 01.04.2024 року секретар судового засідання, за дорученням головуючого у справі, особисто повідомив ОСОБА_1 про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника шляхом передачі йому телефонограми на номер мобільного телефону, який міститься в матеріалах справи.

ОСОБА_1 не повідомив суду причини своєї неявки та не подавав будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду.

19.04.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_2 про проведення апеляційного розгляду за її відсутності, оскільки через хворобу вона не має можливості прибути до суду у визначену дату та час.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Коротун І.О. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Київського районного суду м. Харкові від 17.01.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також клопотання захисника ОСОБА_2 щодо можливості проведення апеляційного розгляду за її відсутності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.9 (а).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення ААД № 033379 від 05.08.2023 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківці чеку тестування на алкоголь; на диску з відеозаписом; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05.08.2023 року.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 033379 від 05.08.2023 року (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6810». Результат огляд становить 1,71 проміле.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, але відмовився від надання пояснень в порядку ст.63 Конституції України (арк.1).

Факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом також підтверджується відомостями відеозапису, який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що останньому працівником поліції було вголос прочитано зміст протоколу та вручено ОСОБА_1 копію цього протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору «Drager Alcotest 6810» (арк. 4), вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 1,71 проміле.

В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відомостей якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та очей; тремтіння пальців рук. З результатами огляд ОСОБА_1 був згоден, про що свідчить особистий його підпис у відповідній графі (арк.5).

Крім того, з відомостей відеозапису (файл «export-s37ms.mp4», починаючи з 2 хв.), долученого до матеріалів справи (арк.3), вбачається, що працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що зупинено транспортний засобу під його керуванням у темну пору доби, поліцейський виявив у водія ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим запропонував останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці за допомогою «Alkotest Drager» на місці. В результаті огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та результат огляду складає 1,71 проміле, з чим останній був згоден.

З цього відеозапису (файл «export-s37ms.mp4», починаючи з 2 хв. 50 сек.), також вбачається, що ОСОБА_1 жодного разу не оспорював, що він керував транспортним засобом, повідомив працівникам поліції, що у цей день вживав алкоголь. За результатами огляду стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому останній відмовився надавати пояснення (а.с.3).

Крім того, відеозапису (файл «аад033379») також вбачається рух транспортного засобу ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , у темну добу та момент зупинки цього автомобіля працівниками поліції (а.с.3).

Що стосується доводів захисника ОСОБА_2 , зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівниками поліції порушень вимог Інструкції, суд апеляційної інстанції частково приймає їх до уваги, а саме в наступній частині.

Як вбачається з відповіді начальника Управління патрульної поліції в Харківській області від 26.10.2023 року, під час події, яка мала місце 05.08.2023 поблизу будинку №5 по вулиці Чкалова в місті Харкові, за участю ОСОБА_1 , капітан поліції ОСОБА_3 , старший лейтенант поліції ОСОБА_4 та лейтенант поліції ОСОБА_5 під час виконання службових обов`язків у період часу з 20.00 05.08.2023 до 08.00 06.08.2023 не здійснювали безперервну відеофіксацію за допомогою отриманих ними портативних відеореєстраторів, а також не закріпили вказані портативні відеореєстратори на форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглобу), чим не забезпечили належне виконання Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі Інструкція № 1026). Своїми діями капітан поліції ОСОБА_3 порушив вимоги пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі Дисциплінарний статут), п.п. 4, 5 розділу ІІ, п. 2 розділу VІІ Інструкції № 1026, п.п. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.3 розділу 2 посадової інструкції командира роти УПП в Харківській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 28.09.2020 № 2006. Старший лейтенант поліції Тимченко І.О. та лейтенант поліції ОСОБА_5 своїми діями порушили вимоги пунктів 1, 2 частини першої ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, п.п. 4, 5 розділу ІІ, пункту 2 розділу VII Інстуркції №1026, п.п. 1, 10, 13 посадової інструкції інспектора УПП в Харківській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 22.11.2018 №5217. Разом з ттим, повідомляє, про те, що з урахуванням положень частини одинадцятої ст. 19 Дисциплінарного статуту, за результатами службового розслідування, капітана поліції ОСОБА_3 , старшого лейтенанта поліції Тимченка І.О. та лейтенанта поліції ОСОБА_5 попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни (а.с. 44).

Тобто, ці порушення працівників поліції стосуються лише безперервності відеофіксацію за допомогою отриманих ними портативних відеореєстраторів та місця закріплення вказаних портативних відеореєстраторів у період часу з 20.00 год. 05.08.2023 року до 08.00 год. 06.08.2023 року.

Разом з цим, на наданих суду відеозаписах (файл «аад033379», «export-s37ms.mp4») зафіксований момент руху транспортного засобу ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , його зупинки працівниками поліції, роз`яснення ОСОБА_1 причини його зупинки, виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння, процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та результати цього огляду (а.с.3).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що притягнення капітана поліції ОСОБА_3 , старшого лейтенанта поліції Тимченка І.О. та лейтенанта поліції ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 .

Крім того, згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, слід зазначити, що тільки у справах про адміністративні правопорушення докази можуть мати відносний характер і полягають у тому, що зміст таких доказів відтворює (приблизно чи вірогідно) фактичну обстановку, що має значення для правильного розгляду справи. Водночас, докази, що мають відносний характер можуть незначно корелювати з фактичними даними, які мають тісний зв`язок із фактами предмета доведення, що, в свою чергу, здатні підтвердити існування чи відсутність доказових фактів.

З матеріалів справи вбачається, що диски, які знаходяться у конверті з реквізитами протоколу про адміністративне правопорушення, долучені до матеріалів справи відповідальною особою, а матеріали справи не містять даних про незаконне їх походження.

Отже, диск був долучений працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, як додаток, і саме так матеріали справи були направлені до суду першої інстанції для розгляду, а тому, враховуючи вимоги ст.251 КУпАП, такі твердження апелянта є частково обґрунтованими.

Апеляційний суд також бере до уваги, що стороною захисту не надано відомостей про те, що за заявою ОСОБА_1 чи його захисника до правоохоронних органів внесені відомості в ЄРДР у порядку, передбаченому КПК України , щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що за наслідками службової перевірки було встановлено в діях капітана поліції ОСОБА_3 , старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 та лейтенанта поліції ОСОБА_5 лише порушення службових обов`язків під час безперервності відеофіксацію та місця закріплення вказаних портативних відеореєстраторів у період часу з 20.00 год. 05.08.2023 року до 08.00 год. 06.08.2023 року, тобто в решті дії працівників відповідали вимогам чинного законодавства, в тому числі, щодо причин зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 , порядку проведення огляду останнього на стан алкогольного сп`яніння та процедури складання адміністративного матеріалу у цій справі.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність керівництва патрульної поліції до суду в порядку КАСУ.

Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, в тому числі, під час зупинки транспортного засобу, проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника ОСОБА_2 в цій частині.

Окрім цього, відповідно до відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 05.08.2023 року (арк. 6) вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини роту; почервоніння очей та очей; тремтіння пальців рук. ОСОБА_1 відмовився від направлення до КНП ХОР «ОНД» для проходження огляду.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , перш ніж отримувати посвідчення водія серії НОМЕР_2 (арк2), складав іспит на знання Правил дорожнього руху, а тому повинен знати вимоги п.2.9 «а» ПДР України.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція захисника ОСОБА_2 , яку вона зазначила в апеляційній скарзі, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_2 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суду, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Коротун І.О. задовольнити, поновивши їй процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Коротун І.О. залишити без задоволення, а постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков