Номер провадження: 33/813/1175/24
Номер справи місцевого суду: 504/2101/23
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду: Громік Р.Д.

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

за участі:

правопорушника ОСОБА_1 ,

адвоката Пірога С.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на 1 рік; стягнено на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №321385 від 04.05.2023 вбачається, що 04 травня 2023 року о 13:35 год. за адресою: Одеська область Одеський район а/д Т1606, 34 км., «Южне-Одеса», ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat» н/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.2 ст.130 КУпАП.

25 травня 2023 року матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Сафаровій А.Ф.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Сафарової А.Ф. від 30 травня 2023 року матеріали справи повернуто до СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для належного оформлення, оскільки на час передачі справи до суду у наданих матеріалах відсутні докази повторності вчинення правопорушення, а саме відомості про накладення адміністративного стягнення протягом року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

17 липня 2023 року матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Жовтану П.В.

На виконання постанови судді Сафарової А.Ф. від 30 травня 2023 року інспектором РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоровим Р.Р. був складений рапорт, з якого вбачається, що ОСОБА_1 оскаржив постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, йому було поновлено строки апеляційного оскарження та постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2023 року скасовано постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2022р., якою ОСОБА_1 раніше притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, інспектор РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоров Р.Р. просив розглянути його протокол ААД №321385 як такий, що складений за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 17 000 гривень з позбавленням права керування строком на 1 рік; стягнено на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що:

1) протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить даних, які б свідчили про порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП;

2) не є допустимим доказом письмові пояснення свідків;

3) поліцейським не було проведено попереднього огляду на стан наркотичного сп`яніння;

4) наявні розбіжності у часі, який зазначено в хронометражі відеозапису та відомостями в протоколі про адміністративне правопорушення;

5) суд першої інстанції необґрунтовано змінив правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5. ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення ААД №321385 від 04.05.2023, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.5 «Правил дорожнього руху» (а.с.1);

- відеозаписами з бодікамер, які є додатками до протоколу (а.с. 6).

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КпАП України доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.

Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».

При накладенні стягнення суд першої інстанції правильно врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить даних, які б свідчили про порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Нормами чинного КУпАП не визначені такі поняття як належний та допустимий доказ, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме ст.ст. 85, 86 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції (…. стаття 130, …..).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №321385 від 04.05.2023 вбачається, що 04 травня 2023 року о 13:35 год. за адресою: Одеська область Одеський район а/д Т1606, 34 км., «Южне-Одеса», ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat» н/з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Такими діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, відповідальність за що передбачено ч.2 ст.130 КУпАП.

25 травня 2023 року матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Сафаровій А.Ф.

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області Сафарової А.Ф. від 30 травня 2023 року матеріали справи повернуто до СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області для належного оформлення, оскільки на час передачі справи до суду у наданих матеріалах відсутні докази повторності вчинення правопорушення, а саме відомості про накладення адміністративного стягнення протягом року за вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

17 липня 2023 року матеріали вказаної справи про адміністративне правопорушення надійшли до Комінтернівського районного суду Одеської області та розподілені судді Жовтану П.В.

На виконання постанови судді Сафарової А.Ф. від 30 травня 2023 року інспектором РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоровим Р.Р. був складений рапорт, з якого вбачається, що ОСОБА_1 оскаржив постанову суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, йому було поновлено строки апеляційного оскарження та постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 червня 2023 року скасовано постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2022р., якою ОСОБА_1 раніше притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження у справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, інспектор РПП СПД №1 ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федоров Р.Р. просив розглянути його протокол ААД №321385 як такий, що складений за ч.1 ст.130 КУпАП

Тобто, вказані дані дають змоги дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення прямо підтверджує існування подій, які відбулися 04.05.2023 та був складений уповноваженою на те особою.

Таким чином, відсутні підстави для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що не є допустимим доказом письмові пояснення свідків, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до розділу п. 4. Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Мінюсті 10.11.2015 за № 1408/27853, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.18 встановлено виключний перелік технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовують органи поліції при несенні служби.

Відповідно до п. 3. Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.18, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського.

Відповідно до п. 4. вказаної Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення містить відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, а тому залучення свідків у даній ситуації не вбачається обов`язковим.

Таким чином, посилання апелянта те, що показання свідків є неналежними та недопустимими, у зв`язку з чим судове рішення не може ґрунтуватися на них, є безпідставними, оскільки матеріали справи містять інші докази, які дають можливість надати оцінку подіям, які відбулися 04 травня 2024 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що поліцейським не було проведено попереднього огляду на стан наркотичного сп`яніння, апеляційних суд виходить з такого.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що під час розмови ОСОБА_1 з працівником поліції, у останнього виникла підозра з приводу того, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння про що свідчить тремтіння пальців рук, порушення мови, що зафіксовано на 00:02:35-00:02:43 хв.

Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 2.5. ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, працівник поліції виявив ознаки наркотичного сп`яніння в межах вимог Інструкції.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявні розбіжності у часі, який зазначено в хронометражі відеозапису та відомостями в протоколі про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» н/з НОМЕР_1 , водієм якого є ОСОБА_1 , зупинено на блокпосту 13:25 04.05.2023, що зафіксовано на 00:00:02-00:03:41 хв.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб зупинено о 13:35 04.05.2023.

Таким чином, сукупність вищевказаних фактів дає можливість дійти висновку, що відсутні розбіжності між часом складення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 124490 від 28.09.2023 та часом, який зазначено в хронометражі відеозапису, які б могли спотворити та мати істотне значення для розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги щодо розбіжностей в часі є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано змінив правову кваліфікацію адміністративного правопорушення з ч. 2 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП, то апеляційний суд зазначає наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в ч. 8 п. 4 листа Міністерства юстиції України від 30.01.2009 №Н-35267-18 вказано, що аналогія не застосовується у сфері кримінального законодавства та законодавства про адміністративні правопорушення.

Як вже було зазначено раніше, судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, зокрема, законності, під яким розуміють чітке слідування закону, у межах, спосіб та на підставах, які ним передбачені.

У преамбулі Закону України «Про правотворчу діяльність» вказано, що цей Закон визначає правові та організаційні засади правотворчої діяльності, принципи і порядок її здійснення, учасників правотворчої діяльності, правила техніки нормопроектування, порядок здійснення обліку нормативно-правових актів, а також правила дії нормативно-правових актів, усування прогалин, подолання колізій у нормативно-правових актах. актах та здійснення контролю за реалізацією нормативно-правових актів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про правотворчу діяльність» законодавство України - це взаємопов`язана та упорядкована система нормативно-правових актів України і чинних міжнародних договорів. Законодавство України включає: 1) Конституцію України - Основний Закон України; 2) закони; 3) підзаконні нормативно-правові акти: а) постанови Верховної Ради України, що відповідає нормі права (далі - постанови Верховної Ради України); б) укази Президента України, що відповідають нормі права (далі - укази Президента України); в) постанови Кабінету Міністрів України, що відповідає нормі права (далі - постанови Кабінету Міністрів України); г) накази міністерств, що відповідають нормі права (далі - накази міністерств); ґ) акти інших державних органів, що відповідають нормам права (далі - нормативно-правові акти інших державних органів); г) постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим, постанови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, заяви міністерств Автономної Республіки Крим, що відповідають нормам права (далі - нормативно-правові акти органів влади Автономної Республіки Крим); д) розпорядження голів місцевих державних адміністрацій (з урахуванням особливостей, визначених статтею 7 цього Закону), накази керівників структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, що відповідають нормам права (далі - акти місцевих державних адміністрацій); є) акти органів місцевого самоврядування, що відповідають нормам права (далі - нормативно-правові акти місцевого самоврядування), з урахуванням особливостей, визначених статтею 7 цього Закону.

Загалом, за своєю правовою природою листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами і не можуть встановлювати нові правові норми, а мають лише інформаційний, рекомендаційний, роз`яснювальний характер та є службовою кореспонденцією.

Аналізуючи положення вказаного закону, базові постулати юриспруденції та доктринальні положення правової науки, апеляційної суд дійшов висновку, що лист Міністерства юстиції України від 30.01.2009 №Н-35267-18 не є частиною законодавства України, не містить норм права, які є обов`язковими для застосування, а тому посилання на вказаний документ є неспроможними.

Крім того в апеляційній скарзі апелянт вказує, що відповідно до частини четвертої статті 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Дійсно така норма міститься у Кримінальному кодексі України. Водночас апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1, ст. 3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Закони України про кримінальну відповідальність, прийняті після набрання чинності цим Кодексом, включаються до нього після набрання ними чинності.

Однак суд першої інстанції застосував аналогію права із Кримінальним процесуальним кодексу України, який не входить до законодавства про кримінальну відповідальність, а визначає порядок кримінального провадження на території України (ч. 1 ст. 1 КПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі № 2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 березня 2024 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 12 березня 2024 залишити без змін.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Р.Д. Громік