Справа № 372/4135/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2024 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Кравченко М. В., розглянувши матеріали, що надійшли від головного управління ДФС у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , дата та рік народження суду не відомо, місце народження суду не відомо, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1

по ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Згідно ч.1 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 присутнім не був.

На розгляд справи в суді ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду письмові заперечення, в яких просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.

При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 2 ст. 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення з`ясовано, що протокол складено з порушенням вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, необхідно зазначити про наступне.

З протоколу вбачається, що нібито ФОП ОСОБА_1 20.06.2024 року о 16:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 було вчинено адміністративне правопорушення, а саме: при проведенні готівкових розрахунків, а саме: незастосування РРО при продажу товару та невидача відповідного розрахункового документа, чим порушено п. 1 п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Протокол було складено за відсутності ОСОБА_1 та не вручено його особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

До протоколу додано акт фактичної перевірки від 28.06.2024, який є нечитабельним, а отже з нього неможливо встановити хто, де та коли вчиняв будь-яке адміністративне правопорушення. До протоколу та акту жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення саме ФОП ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не додано, як не додано, що саме ФОП ОСОБА_3 здійснювалась реалізація товару 20.06.2024 року о 16:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно положень ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

У відповідності зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.

Зі змісту ст. 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що справа про адміністративне правопорушення підлягає судовому розгляду в межах обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, а тому в ньому повинні бути викладені всі обставини вчинення правопорушення, а також дані, необхідні для розгляду справи по суті, зокрема про місце і час вчинення та суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Диспозицією ч. 1. ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність за порушення правил торгівлі, виконання робіт і надання послуг працівниками торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадянами, які займаються підприємницькою діяльністю.

Відповідно до п. п. 1, 11 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, серед іншого: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі; зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Згідно зі ст. 2 вищевказаного закону, реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Склад адміністративного правопорушення складає: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, можуть бути як посадові, так і фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності та працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг.

Так, до матеріалів справи додано копію акта (довідка) фактичної перевірки від 28.06.2024 № 005685 Проте, доказів того, що ФОП ОСОБА_1

здійснював в момент фактичної перевірки підприємницьку діяльність та відповідно здійснював розрахунок, тобто є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не додано.

Разом з тим, протокол про адміністративне правопорушення та доданий акт не містять відомостей про те, кому здійснювався продаж товару. Не зазначено й свідків правопорушення, тобто осіб, які б підтвердили факт здійснення продажу товару без застосування РРО.

Крім того, до протоколу про адміністративне правопорушення, окрім як акту не долучено будь-яких доказів, які підтверджують факт проведення розрахунку без використання реєстратора розрахункових операцій та/або використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, для підакцизних товарів, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Так з матеріалів справи вбачається, що до протоколу про адміністративне правопорушення не додано документу про здійснення контрольної розрахункової операції (контрольна закупка); відсутній опис купюри, що були надані для здійснення контрольної розрахункової операції; відсутній протокол вилучення доказу - товару, не відображено про вчинені заходи в акті перевірки, а також не задокументовано письмовими доказами факт порушення.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях складу та події адміністративного правопорушення. При цьому, стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, за відсутності будь-яких інших доказів також не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що принцип презумпції невинуватості вимагає, зокрема, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не починали розгляду справи з упередженням щодо вчинення підсудним правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується; тягар доведення лежить на стороні обвинувачення, і будь-який сумнів тлумачиться на користь обвинуваченого; сторона обвинувачення має повідомити підсудного про висунуте проти нього обвинувачення (для того, щоб він міг підготувати і представити свій захист відповідно) та надати суду докази, достатні для його засудження (пункт 77 рішення у справі "Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії" (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain) від 6 грудня 1988 року, пункт 97 рішення у справі "Яношевич проти Швеції" (Janosevic v. Sweden) від 23 липня 2002 року).

Протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів, але й актом обвинувачення особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується із практикою та позицією ЄСПЛ.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт вчинення інкримінованого ФОП ОСОБА_1 діяння, ініціатором складення протоколу не надано.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених по постанові від 03.11.2015 року N 826/20761/14, висновки, викладені в акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, у основу яких покладено згадувальні висновки акту.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 01 листопада 1950 року, рішенням Конституційного Суду України від 22грудня 2010 року N 23рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1КУпАП передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку при додержанні, зокрема, процедури притягнення до адміністративної відповідальності, яка повинна ґрунтуватись на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її провина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не буде доведено зворотне.

Однак, даний протокол складено з порушенням вимог законодавства оскільки при описі вчиненого правопорушення в графі «вчинив правопорушення», не в повному обсязі зазначено суть правопорушення, а також дати, часу та місця складення протоколу, що унеможливлює у визначеному законом порядку встановити наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того з протоколу про адміністративне правопорушення та доказів доданих до протоколу не вдалося можливими встановити особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, зокрема в частині дати та року народження особи, відносно якої складено протокол.

У зв`язку з цим протокол підлягає поверненню для належного оформлення, оскільки при його складенні не дотримано вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 24 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року було встановлено наступне: «Визнати правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (80732-10), відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.»

Таким чином, протокол не може розглядатись суддею без усунення порушень, допущених при його складенні, оскільки неповнота передбачених законом даних унеможливлює надання правової оцінки викладеним у протоколі обставинам.

Керуючись ст.ст. 155-1, 251, 256, 268, 278-280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.24 постанови №14 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року, -

П О С Т А Н О В И В :

Протокол про адміністративне правопорушення № 1675/10-36-07-08 від 15.07.2024 року відносно ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , повернути до Головного управління ДПС у Київській області (адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а), для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Кравченко М. В.