Номер провадження: 33/813/186/24
Номер справи місцевого суду: 509/1802/23
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Зєйналової А.Ф.к., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , законного представника діючого в інтересах ОСОБА_2 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, -

на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, -

постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, -

встановив:

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року застосовано до ОСОБА_2 заходи впливу у виді попередження.

З вказаної постанови вбачається, що 04.04.2023 року, о 18:30 год., ОСОБА_2 , керував транспортним засобом в Одеській області Одеському районі, смт. Овідіополь, вул. Портова, без д/н не маючи права на керування вказаним транспортним засобом, чим порушив п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року застосовано до ОСОБА_2 заходи впливу у виді попередження.

З вказаної постанови вбачається, що 04.04.2023 року, о 18:30 год., ОСОБА_2 , керував транспортним засобом в Одеській області Одеському районі, смт. Овідіополь, вул. Портова, без д/н, чим порушив п. 11.13 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року застосовано до ОСОБА_2 заходи впливу у виді попередження.

З вказаної постанови вбачається, що 04 квітня 2023 року о 18:30 год., ОСОБА_2 , керував транспортним засобом в Одеській області Одеському районі, смт. Овідіополь, вул. Портова, без державної реєстрації, чим порушив п. 2.9 в ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 121 ч. 6 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеними постановами Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року ОСОБА_1 , законний представник діючий в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 подав апеляційні скарги в яких зазначив, що постанови суду є незаконними та необґрунтованими з наступних підстав:

1)судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що на ОСОБА_2 04.04.2023 року було складено три протоколи про адміністративне правопорушення, по суті ОСОБА_2 скоїв тільки одну дію, а саме керував мопедом без прав водія, однак за суто формальними ознаками його дії були кваліфіковані за трьома складами адміністративних правопорушень. Всі три справи перебували в провадженні одного й того ж судді Овідіопольського районного суду Одеської області і всі вони були розглянуті в один день. З огляду на вказане, слід дійти до висновку, що не об`єднавши всі три справи в одне провадження, суд штучно створив підстави для постановки ОСОБА_1 на профілактичний облік у територіальному підрозділі ювенальної превенції, а тому ці підстави повинні бути скасовані;

2)протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №122848 від 04.04.2023 року, протокол серії ААД №122849 від 04.04.2023 року, протокол серії ААД №122850 від 04.04.2023 року є недопустимим доказом у справі, оскільки на момент його складання працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_2 його право на професійну правову допомогу, та не було викликано на місце події батьків, чим було позбавлено його Конституційного права на захист;

3)в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_2 порушив п. 2.9_4 Правил дорожнього руху у той час, як такого пункту правил не існує, а суд першої інстанції послався на порушення п. 2.9 а Правил дорожнього руху, який забороняє керувати транспортним засобом у стані алкогольного абро наркотичного сп`яніння. Мати при собі права водія вимагає п. 2.1. а Правил дорожнього руху. Отже, ОСОБА_2 було притягнуто судом до відповідальності не за те правопорушення в якому його звинувачено;

4)ч. 2 ст. 126 КУпАП є бланкетною статтею, а тому неконкретність та різночитання порушень Правил дорожнього руху, яка вказана у протоколі, тягне за собою неконкретність пред`явленого звинувачення, що привело суд першої інстанції до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення;

5)в оскаржуваних постановах зазначено, що винуватість ОСОБА_2 підтверджується його особистими поясненнями, однак в матеріалах справи міститься не оригінал, а копія таких пояснень. Крім того, вони були отримані без присутності професійного захисника та його законного представника всупереч ст. 270 КУпАП, а тому не може бути належним доказом у справі. Визнання особою своєї провини за відсутністю будь-яких інших доказів не може бути підставою для визнання цієї особи винною у скоєнні адміністративного правопорушення;

6)ОСОБА_3 був придбаний у 2008 році, у той час законодавство не передбачало його реєстрації в уповноваженому органі МВС в якості транспортного засобу, оскільки нормативний акт не має зворотної сили, то керування даним мопедом не породжує порушень;

7)ОСОБА_2 не може бути визнаний субєктом даного правопорушення, так як в силу своєї обмеженої дієздатності він не може здійснити реєстрацію транспортного засобу, який є власністю іншої особи

Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 , законний представник, діючий в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати постанови суду першої інстанції, провадження у справі закрити.

Присутній в судовому засіданні від 24 січня 2024 року адвокат Пирожок О.С, який діє в інтересах ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про відкладення слухання справи на 21 лютого 2024 року на 11:30 год.

В судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП України, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121 КУпАП, не входять до переліку справ, розгляд яких здійснюються за обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 та його адвоката Пирожка О.С.

Згідно ст. 294 КУпАП неявка в судове засіданні особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформації про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Мотивуючи винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції у мотивувальній частині постанов послався на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 , ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими матеріалами справи та письмовими поясненнями самого правопорушника.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися суд апеляційної інстанції не може виходи з наступного.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №122850 від 04 квітня 2023 року з якого вбачається, що 04 квітня 2023 року о 18:30 год. в смт. Овідіополь по вул. Портова ОСОБА_2 керував незареєстрованим мото YAMAHA державний номерний знак б/з, чим порушив вимоги п. 2.9 в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП;

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №122849 від 04 квітня 2023 року з якого вбачається, що 04 квітня 2023 року о 18:30 год. в смт. Овідіополь по вул. Портова, ОСОБА_2 , керував мопедом YAMAHA державний номерний знак б/з, рухався по тротуару, чим порушив вимоги п. 11.13 в Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП;

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №122848 від 04 квітня 2023 року з якого вбачається, що 04 квітня 2023 року о 18:30 год. в смт Овідіополь по вул. Портова, ОСОБА_2 , керував мопедом YAMAHA державний номерний знак б/з, не маючи права на керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП;

-письмові пояснення ОСОБА_2 з яких вбачається, що 04.04.2023 року о 18:30 год. він керував мопедом YAMAHA державний номерний знак б/з, був зупинений по вул. Портовій. Керував мопедом без посвідчення водія та реєстрації. Аварійної ситуації не вчиняв.

Інших доказів, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 2.9 в Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП забороняється керування водіям транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Згідно до ч. 1. ст. 122 КУпАП забороняється перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,

Частиною 2 ст. 126 КУпАП забороняється керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Слід зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення, повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, і тільки тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні.

За загальними положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.

Вказані вимоги закону узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Так, порядок проведення відеозапису нагрудною камерою поліцейських, передбачений Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками поліції та доступу до відеозаписів на них, затвердженої наказом Департаменту ПП Національної поліції №100 від 03.02.2016 року та Наказом ДПП Національної поліції №14/1 від 24.11.2015 року.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу ІІІ «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року №100, необхідність відеофіксації: «використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції».

Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу ІІІ Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 № 100 затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Так, відповідно до вказаної інструкції використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів), як превентивного поліцейського заходу, є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 3.1 Розділу І Інструкції).

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

2. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

З наданих матеріалів справи вбачається, що працівники поліції не фіксували подію, яка сталася 04 квітня 2023 року.

В суді апеляційної інстанції адвокат Пирожок О.С. пояснив наступне, що 04 квітня 2023 року ОСОБА_2 разом із своїми товаришами знаходився на вулиці, біля мопедів. До них під`їхали працівники поліції та спитали чий це мопед. ОСОБА_2 відповів, що його. Потім працівники поліції склали протоколи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , хоча матеріали справи не містять фото або відеофіксації події. Крім того, адвокат зауважив на тому, що смт. Овідіополь маленьке місто, однак працівники поліції з невідомих причин не допитали свідків події, не допитували сусідів.

Суд апеляційної інстанції не вважає достатніми доказами винуватості ОСОБА_2 у вчиненні вказаних правопорушень відомості, яких містяться у протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД №122850 від 04 квітня 2023 року, ААД №122849 від 04 квітня 2023 року, серії ААД №122848 від 04 квітня 2023 року, оскільки відеозапис події відсутній, відсутня фотофіксація, а також відсутні пояснення свідків.

Також, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_2 не може підтверджуватися його особистими поясненнями, оскільки вони були отримані без присутності професійного захисника або його законного представника всупереч ст. 270 КУпАП, а тому не може бути належним доказом у справі.

Так, у ст. 270 КУпАП закріплено, що інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Крім того, згідно до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про національну поліцію» вбачається, що надання особою інформації є добровільним. Особа може відмовитися від надання інформації. Проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Отже, працівниками поліції не було враховано того факту, що ОСОБА_2 станом на час події, яка інкримінується йому в провину не досяг повноліття, а тому письмові пояснення, які він надавав не можуть бути належним доказом у справі, оскільки були відібрані без присутності батьків або законних представників.

Судом першої інстанції також не надано даному факту належної правової оцінки.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних про керування ОСОБА_2 мопедом YAMAHA державний номерний знак б/з.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження № К/9901/3839/17 (ЄДРСРУ № 82707106).

Апеляційний суд погоджується з твердженням апеляційної скарги, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що апелянт рухався на транспортному засобі в розумінні правил дорожнього руху і був зупинений саме під час керування транспортним засобом.

Аналізуючи зазначені докази в сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови всупереч ст. 251, 252 КУпАП з достатньою повнотою не дослідив та не перевірив докази у справі, що призвело до помилкових висновків в їх оцінці на предмет допустимості та достовірності, як доказів у справі та необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

За встановлених під час апеляційного розгляду справи обставин, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 , визнаний винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, безпідставно, оскільки його вина не доведена належними, допустимими та достатніми доказами, а усі можливості доказування у даному конкретному випадку вичерпані.

За наведених обставин ані відомості, які містяться у протоколах про адміністративне правопорушення, ані інші письмові докази не підтверджують скоєння ОСОБА_2 , адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме керування незареєстрованим транспортним засобом, особою, яка не має права на керування, за їзду по тротуару.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення статті 62 Конституції України встановлюють, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці другому п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року за №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Заява № 39598/03) Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.

Також, в справі «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (№46477/99), Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно із положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості, апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126КУпАП.

За таких обставин, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. . 6 ст. 121, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , законного представника діючого в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП - скасувати

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП скасувати.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, закрити з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова