Справа №473/6868/23
Провадження № 33/812/208/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Ліпатова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Ліпатова Сергія Володимировича на постанову, яку ухвалив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Дробинського О.Е. у приміщенні цього суду 25 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№582347 від 02 грудня 2023 р. водій ОСОБА_1 02 грудня 2023 р. о 01 год. 55 хв., рухаючись в м. Вознесенськ по вул. Київській біля будинку 249, керував транспортним засобом «Volkswagen Caddi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

В судовому засіданні в суді першої інстанції захисник ОСОБА_1 адвокат Ліпатов С.В. просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилався на те, що доданий до матеріалів справи диск з наявним на ньому відеозаписом не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 02 грудня 2023 р. відсутня інформація про відеозаписувальний пристрій, а саме номер та серію відеореєстратора службового поліцейського автомобіля чи бодікамери, на які здійснювалися відеозаписи, а також запис, що міститься на ньому не є безперервним. Крім того, із самого відеозапису не вбачається факту керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 . Відеозапис містить дані, що Лило не відмовлявся від проходження медичного освідування на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі, а навпаки під тиском працівників поліції про обмеженість в часі ОСОБА_1 повідомив, щоб поліція робила як того вимагає законодавство. Поліцейський взагалі не повідомляв жодного разу про ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння. На думку ОСОБА_2 , з відео-файлів вбачається, що поведінка ОСОБА_1 була адекватною, відповідала обстановці, ознак сп`яніння, вказаних у протоколі, не вбачається. Інших прямих та достовірних доказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а також того, що було б законною підставою для працівників поліції пропонувати проходження огляду на стан сп`яніння, матеріали справи не містять. Таким чином докази, які додані до протоколу не забезпечують такий рівень доказування вини ОСОБА_1 , який не залишав би розумних сумнівів, у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі. З відео вбачається, що поведінка ОСОБА_3 була адекватною, відповідала обстановці, ознак, вказаних у протоколі не вбачається.

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2024 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Ліпатов С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, ухваленою поверхнево, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. На думку захисника, в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки останній не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, в той час як обставини щодо його перебування в стані алкогольного сп`яніння були встановлені з порушенням порядку, що передбачені Законом. В матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо бази даних НАІС МВС АРМОР України відносно ОСОБА_3 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності протягом року. Водночас щодо відеозапису подій слід зазначити, що в порушення приписів п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, відеозапис, на якому зафіксовано порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не є безперервним, а відтак є недопустимим. Доданий до матеріалів справи DVD диск з наявним на ньому відеозаписом, також не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення від 02 жовтня 2023 р. відсутня інформація про відеозаписувальний пристрій, а саме номер та серія відеореєстратора службового поліцейського автомобіля чи бодікамери, на який здійснювався відеозапис. На вказаному диску міститься відеозапис, з якого вбачається, що працівниками поліції не засвідчено те, що ОСОБА_3 дійсно керував транспортним засобом, тобто з самого відеозапису не вбачається факту керування транспортним засобом. Відеозапис містить дані, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження медичного освідування на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому медичному закладі, а навпаки, під тиском працівників поліції про обмеженість в часі повідомив, щоб вони робили як того вимагає законодавство. Поліцейським не було повідомлено про ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Інших прямих та достовірних доказів того, що саме ОСОБА_3 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, що було б законною підставою для працівників поліції пропонувати проходження огляду на стан сп`яніння, матеріали справи не містять. Таким чином докази, які додані до протоколу, не забезпечують такий рівень доказування вини останнього, який не залишав би розумних сумнівів у можливості іншої версії подій, ніж зазначено у протоколі. ОСОБА_2 зауважує, що також не можливо поза розумним сумнівом встановити факт роз`яснення ОСОБА_3 працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення його прав та обов`язків, а також дотримання порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В судове засідання до апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Ліпатова С.В., не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені апеляційним судом повістками, надісланими: ОСОБА_1 - засобами поштового зв`язку, а також, додатково телефонограмою від 10 квітня 2024 року, захисник на зазначену ним електронну пошту, тобто належним чином, відповідно до вимог частини 5 статті 294 КУпАП.

Від захисника ОСОБА_1 - адвоката Ліпатова С.В. на електронну пошту апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 , яка підписана кваліфікованим електронним підписом, в якій також міститься запевнення про повідомлення ОСОБА_1 та його захисника про день, час та місце судового засідання та підтримання апеляційної скарги.

За такого апеляційний суд з урахуванням положень частини 1 статті 268, частини 6 статті 294 КУпАП, заяву про розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника, вважав за можливе розглядати справу у відсутність учасників провадження.

Вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно викладених захисником в суді першої інстанцій пояснень, підтриманих в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення у цій справі, не визнає.

Між тим, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 02 грудня 2023 р. серія ААД №582347, який підписаний працівником поліції, і в якому зафіксовано, що водій транспортного засобу ОСОБА_1 , який мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, почервоніння очей), 02 грудня 2023 року о 01 год. 55 хв. відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у закладі охорони здоров`я (а.с.1);

- направленням на огляд водія транспортного засобу на стан сп`яніння в медичному закладі, згідно із яким огляд водія на стан алкогольного сп`яніння не проводився;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 02 грудня 2023 р., в яких серед іншого зазначено, що він керував 02 грудня 2023 року о 01 год 55 хв. транспортним засобом «Volkswagen Caddi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку із порушенням комендантської години його зупинили поліцейські, які виявили ознаки сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що він, вагаючись тривалий час, відмовився від будь-якого огляду, через що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення(а.с.5);

- відеозаписом з місця зупинки, здійсненої поліцейським, транспортного засобу «Volkswagen Caddi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 як водій зупиненого транспортного засобу спілкується з поліцейськими, відповідаючи на їх запитання. Поліцейським було виявлено та перелічено ознаки у водія алкогольного сп`яніння (20:21 хв. відео). Крім того, поліцейськими неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (6на місці зупинки або в медичному закладі, на що ОСОБА_1 спочатку погоджувався, але посилався на те, що чекає на адвоката, з яким зв`язався, інші обставини, дій щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не вчиняє, з автомобіля не виходить, після чого на чергове пропонування поліцейським пройти огляд відповів, що «не має часу, зранку», а також він не погодився зі складанням щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення (43:20 хв. відео).

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейськими на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, що підтверджено фіксацією технічними засобами відеозапису, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення нею правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Суд першої інстанції також дав належну оцінку наведеним захисником ОСОБА_1 запереченням проти висунутого останньому звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відеофіксація події правопорушення не відповідає вимогам закону та підзаконних актів, оскільки не є безперервною.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою виявлення або фіксування правопорушення.

Відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, яка розглядається, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

До того ж в протоколі про адміністративне правопорушення від 02 грудня 2023 р. серія ААД №582347 поліцейським у розділі «до протоколу додаються» зазначені назви моделей бодікамери та відеореєстратора, за допомогою яких велася відеофіксація події 02 грудня 2023 року, та їх ідентифікаційні номери, що спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність такої інформації.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Посилання апелянта на відсутність доказів керування ним автомобілем за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, спростовуються змістом: відеозаписів, долучених до протоколу: з відеореєстротара на якому зафіксована зупинка поліцейськими автомобілю «Volkswagen Caddi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 02 грудня 2023 року о 01:55 год., та з бодікамери поліцейського, початок запису 0 01:57 год 02 грудня 2023 року, на якому зафіксовано цей же транспортний засіб в нерухомому стані, за кремом якого перебуває ОСОБА_1 ; пояснень ОСОБА_1 , зафіксованих працівником поліції на відеозаписі, про те, що він керував транспортним засобом, та його ж письмовими поясненнями, долученими до протоколу.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що норми законодавства про адміністративні правопорушення (КУпАП) не містять вимог щодо порядку фіксації факту керування порушником транспортними засобами або наслідків відхилення від вимог внутрішньовідомчих інструкцій, а тому ця обставина має доводитись за загальними вимогами щодо доказів (стаття 251 КУпАП).

Не ґрунтується на обставинах справи аргумент апелянта про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зафіксовані поліцейськими на нагрудну камеру фактичні дії та поведінка ОСОБА_1 після зупинки поліцейськими автомобілю, яким він керував, який не вчинив необхідних для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (на місці зупинки автомобілю або в медичному закладі) на вимогу поліцейського дій залишався на місці водія в автомобілі, не вийшов з нього, свідчать про те, що він ухилився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано розцінено поліцейським як відмова від огляду та стало підставою для складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Таке повністю відповідає положенням частин 2, 3 статті 266 КУпАП, а також Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103.

Відхиляються апеляційним судом посилання захисника ОСОБА_1 на відсутність у того ознак сп`яніння.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з п. 3 Розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Зміст цього Розділу Інструкції дає підстави для висновку, що виявлення таких ознак сп`яніння покладається саме на поліцейських, а їх виявлення є підставою для проведення огляду водія з метою встановлення стану сп`яніння.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння як поліцейськими на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме відмовою ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, судом дотримано стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 02 грудня 2023 р. транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов до законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Ліпатова Сергія Володимировича залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна