Справа № 465/6079/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 33/811/596/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката Федькович Галини Володимирівни, подану в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Франківського районного суду м. Львова від 7 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 перебуваючи по АДРЕСА_1 , вчинив фізичне домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_2 , а саме викручував руки, завдавав удари кулаком по голові та висловлював свою неповагу в сторону потерпілої, що спричинило емоційну невпевненість та викликало побоювання за своє життя, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м Львова від 7 вересня 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрито на підставі п. 1 ст. 247КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Федькович Г.В., в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суду м. Львова від 7 вересня 2023 року, оскільки потерпіла не була присутня в судовому засіданні та не повідомлена про результат розгляду справи.

Вважає постанову місцевого суду необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КУпАП.

Наголошує, що винесення термінового заборонного припису не свідчить про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .

Повідомляє, що ОСОБА_1 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у 2023 році за домашнє насильство, через неефективність вжитих заходів він продовжував кривдити потерпілу.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство щодо своєї дружини, а справу місцевим судом було закрито безпідставно, що перешкодило притягнути кривдника до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Федькович Г.В. в судове засідання апеляційного суду не прибули, про причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки ОСОБА_1 , який не заперечував проти розгляду справи у відсутності потерпілої та її адвоката, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_2 та адвоката Федькович Г.В.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_2 та її адвокат Федькович Г.В., в суді першої інстанції не приймали участі, про результат розгляду справи дізналися 6 березня 2024 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст. 1 цього Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи

Апеляційний суд зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії АА№154038 від 30 липня 2023 року (а.с. 1) не зазначено об`єктивної сторони правопорушення, окрім того апелянтом не надано жодних доказів суду першої та апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 було завдано, чи могло бути завдано шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 повідомив, що конфлікт має тривалий характер та стосується квартири, яку придбав його батько, окрім того наголосив, що 30 липня 2024 року він перебував на роботі та не вчиняв жодного насильства над дружиною, жодного разу не бив її.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції не долучено жодних пояснень свідків, які б підтвердили, що 30 липня 2023 року, о 7 год. 27 хв за адресою АДРЕСА_1 відбувався конфлікт.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що до протоколу про адміністративне правопорушення та апеляційної скарги не долучено жодних даних, які підтверджували б, що ОСОБА_2 , було завдано шкоду психологічному чи фізичному здоров`ю.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд зазначає, що для того, щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Насильство - це умисні дії однієї або кількох осіб, що спричиняють шкоду іншій особі, порушують права і свободи та відбуваються в умовах значної переваги сил тих, хто скоює ці дії, що унеможливлює самозахист особи, котра страждає від цих дій. Якщо у вказаних діях відсутня хоча б одна з наведених ознак, такі дії не є насильством. Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби. Під час конфлікту часто відсутні одна чи кілька вищеперераховані ознаки. Ескалація конфлікту може привести до насильства, та не обов`язково завжди приводить.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 систематично вчиняв домашнє насильство, щодо ОСОБА_2 , не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки такі не підтверджують, що 30 липня 2023 року особа, яка притягується до адміністративної відповідальності вчиняв дії передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише підтверджують наявність конфлікту, який має тривалий характер.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, окрім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

Конфлікт, який має місце в сім`ї виник з приводу користування житловою площею в квартирі, а тому не може ототожнюватися із домашнім насильством, передбаченим ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги адвоката Федькович Г.В. не спростовують висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень суддею першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив.

Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

На переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката Федькович Г.В. апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити адвокату Федькович Галині Володимирівні строк на апеляційне оскарження постанови Франківського районного суд м. Львова від 7 вересня 2023 року.

Постанову Франківського районного суд м. Львова від 7 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Федькович Галини Володимирівни без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.