Справа № 442/5972/24
Провадження №3/442/1626/2024
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2024 року

Суддя Дрогобицького мiськрайонного суду Львiвської областi Гарасимків Л.І., розглянувши матерiали, якi надiйшли з Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

в с т а н о в и в:

17.07.2024р., о 22.05 год., в м.Дрогобичі, по вул.Шептицького, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Skoda Super» д.н.з. НОМЕР_1 стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Крім того, 17.05.2024р., о 07.54 год., в м.Дрогобичі, по вул.Наливайка, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Skoda Super» д.н.з. НОМЕР_1 стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання представник правопорушника адвокат Коцан Р.М. не з`явився, однак подав письмове клопотання про закриття адміністративного провадження, просить провадження у справі закрити.

Оглянувши подані письмові пояснення про справі, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України слід закрити виходячи з наступного.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного.

Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементні: об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх повній сукупності, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом враховано той факт, що в провадженні перебувають справа №442/3872/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого інспектором ВРПП Дрогобицького РВІІ ГУНИ у Л/о ст. л - нг. поліції Сидор Олегом Володимировичем 07.05.2024 року о 08:15 год. складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 798195 зач.1 ст. 130 КУпАП та провадження Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться справа №442/5972/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відносно якого поліцейським Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області ст.л- нт. ОСОБА_2 17.07.2024 року о 23:00 год. складений протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 822348 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.08.2024р. постановлено передати матеріали справи №442/3872/24 (провадження № 3/442/1117/2024) судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Гарасимків Л.І. для вирішення питання про їх об`єднання в одне провадження зі справою № 442/5972/24 (провадження № 3/442/1626/2024) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 130 КУпАП.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як вбачається із матеріалів справи, №442/3872/24, судом враховано те, що в матеріалах даної справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що водій керуючи транспортним засобом, порушив вимогу дорожньої розмітки, а саме перетпув вузьку суцільну лінію; зазначена постанова винесена о 08:16 год., а саме не лише після огляду особи на стан сп`яніння, а й взагалі після складення протоколу про адміністративне правопорушення, що є в повній мірі незрозумілим та незаконним, зокрема, це означає, що спочатку провели огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння, а тоді уже правопорушника притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке було причиною зупинки транспортного засобу, що є грубим порушенням чинного законодавства, оскільки, зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоїн поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний.

Такого висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у рішенні 13 жовтня 2022 ррк/по справі 718/1824/22.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» жодні положення даного закону не давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так як із матеріалів справи вбачається, шо наявні розбіжності в часі між складеними матеріалами, а тому вказані обставини наводять на думку, що транспортний засіб зупинили незаконно з метою провірки водія на стан сп`яніння, а потім «знайшлися причини для складення постанови», як підстава для зупинки транспортного засобу.

Також судом враховано той факт, що на долученому відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції без наявності підстав для підозри знаходження водія в стані сп`яніння, запитав чи останній вживав алкоголь, на що він відповів, що вживав алкогольні напої лише вчора, натомість 07 травня він не керував транспортним засобом в стані сп`яніння. Незрозуміло які саме ознаки алкогольного сп`яніння були у водія, на підставі яких поліцейський почав вважати, що він знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, адже лише після того, як ОСОБА_1 сказав, що вживав алкогольні напої вчора, працівник порції повідомив останнього, що у нього різкий запах алкоголю з порожнини рота, хоча в матеріалах справи вказано такі ознаки сп`яніння, як «тремтіння рук, почервоніння обличчя», що в повній мірі не відповідає дійсним обставинам, оскільки, із відеозапису взагалі не вбачається не лише будь - яке тремтіння рук у ОСОБА_1 , а й почервоніння обличчя, водій веде себе адекватно, його поведінка відповідає обстановці, мова чітка.

Крім цього, на відеозаписах не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, видно лише як останній сидить в машині, проте, коли працівники поліції зупинили транспортний засіб ОСОБА_1 , не зафіксовано, як і взагалі чи було зупинено даний транспортний засіб під керуванням саме ОСОБА_1 .

Із долучених відеозаписів взагалі неможливо встановити обставини справи, адже на них не зафіксовано, що працівник поліції надав своє службове посвідчення для ознайомлення, чи запропонував водію правову допомогу, немає факту складання матеріалів справи (протоколу, постанови, направлення та акту), оскільки, відео не є безперервним, а раптово починається та раптово закінчується, що суперечить чинному законодавству.

Щодо матеріалів справи № 442/5972/24, суд звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а лише знаходився у незаведеному автомобілі, що було зафіксовано на долучених відеозаписах, окрім чого, і останній повідомляв працівникам поліції, що він взагалі не рухався на транспортному засобі, однак пояснення ОСОБА_1 не були взяті до уваги працівниками поліції, оскільки, з незрозумілих причин вони були упереджені в тому, що останній керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, гак як «їм було повідомлено анонімною особою».

Жодних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, немає, зокрема, в матеріалах справи зазначено, що анонімна особа повідомила працівникам поліції, що по вул.Шептицького в м. Дрогобичі водій керує автомобілем з порушенням правил дорожнього руху, а саме паркується на газоні, проте, ні пояснень особи, яка повідомила про даний факт, ні відеозапису, який б міг підтвердити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та порушував ПДР, немає, а, отже, неможливо стверджувати, що останній керував транспортним засобом в стані сп`яніння, а тому неможливо притягнути його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не менш важливим є те, що в графі «свідки огляду» акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів нічого не зазначено, проте, вважаємо, що якщо і справді відсутні свідки при огляді водія на стан сп`яніння, то необхідно вказувати «відсутні» з метою в подальшому запобігти фальсифікуванню обставин, які не мають жодного відношення до даної справи.

Щодо направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, то зазначаємо про виправлення дати народження правопорушника, що є недопустимим, адже, всі дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, повинні бути чітко вказані без будь - Яких виправлень для того, щоб мати впевненість в тому, що адміністративні матеріали складені саме відносно тієї ж особи, яка вчинила правопорушення.

Крім цього судом враховано те, що протокол про адміністративне правопорушення складено о 23:00 год., проте, як вбачається із долученого відеозапису, о 22:17 год. працівник поліції запитав ОСОБА_1 чи буде він підписувати протокол про адміністративне правопорушення, що є незрозумілим, адже із питання інспектора вбачається, що о 22:17 год. уже були складені всі матеріали і правопорушнику залишається лише підписати протокол, що суперечить дійсним обставинам справи, які зазначені у письмових доказах.

Дані відмінності у доказах наводять на сумніви щодо правильності складення адміністративних матеріалів, що в повній мірі є недопустимим.

Також працівник поліції не надав на ознайомлення своє службове посвідчення, не запропонував правову допомогу, таким чином, можна дійти висновку, що із наявних матеріалів неможливо встановити жодні обставини, які б свідчили про огляд на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку.

Із доданого диску із відеозаписом та оглянутими в судовому засіданні неможливо встановити всі обставини, які мають важливе значення для вирішення даної адміністративної справи, оскільки, відео раптово починається і раптово закінчується та не відповідає вимогам наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03.02.2016 року № 100, яким затверджено «Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них». Відеозапис є неповним та не містить всіх обставин, тобто такий формалізований підхід поліцейських до оформлення матеріалів, порушення порядку проходження огляду, допущення грубих порушень процесуального порядку та процедури оформлення матеріалів, притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не керувала транспортним засобом в стані сп`яніння, можна розцінювати як свідчення необ`єктивності під час вирішення питання про можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року по справі № 214/5215/19.

Таким чином, із матеріалів справи можна дійти висновку, що ОСОБА_1 не являється правопорушником за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії.

Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією у державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись водночас принципом верховенства права.

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

17.07.1997 року Україна ратифікувала Європейську Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію у національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Так, відповідно до ст. 32 Конвенції питання тлумачення та її застосування належить до виключної компетенції ЄСПЛ, рішення якого є невід`ємною частиною Конвенції.

За ст.9 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто у такому випадку міжнародно - правові норми мають пріоритетне значення.

У відповідності до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того судом враховано, що підтвердити керування транспортним засобом, а ще й в стані алкогольного сп`яніння, не можуть будь - які свідки, які могли б бути зазначені в матеріалах даних справ, що вбачається із всіх долучених до суду матеріалів таких справ.

Відповідно до ст.245 КУпАГІ завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищевказані дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності, та при цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують. їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляді на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживаний лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, таким чином, суд вважає, що немає будь - якого підтвердження, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводився в точності у встановленому законом порядку, а тому, неможливо стверджувати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як 07 травня, так і 17 липня.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Склад правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСГІЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.

Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а-також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст.7 КУпАП також визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як па підставах і в порядку, встановлених законом.

Таким чином судова практика зазначає, що особа може бути притягнута судом до адміністративної відповідальності лише в тому випадку, коли її вина доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, суд повинен бути впевнений, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, щодо якої складено протокол.

Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що винесення протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівниками поліції та огляд на стан алкогольного сп`яніння було здійснено з порушенням встановленого законом порядку, окрім чого, і жодні свідки чи їхні пояснення, які могли б бути під час огляду на стан сп`яніння, є відсутні, про що свідчать складені протоколи, а відтак вищевказані факти та обставини являються визначальними підставами вважати про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та закриття справи.

Суд будучи органом що здійснює правосуддя, не може брати на себе функцію збирання доказів та документальну законну фіксацію правопорушення, котра в даному випадку не була виконана належним чином. Також суд не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.І ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Крім того, у випадку, «коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Враховуючи усе вище викладене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні і судом не здобуті належні докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.1 ч.1ст.247 КУпАП.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.130, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи з порядковими №442/3872/24 (3/442/1117/2024) з порядковим №442/5972/24 (провадження №3/442/1626/2024р.), і присвоїти №442/5972/24 (провадження №3/442/1626/2024р.).

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя