КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/3342/2024
Справа № 756/5923/24
Головуючий в суді І інстанції Родіонов С.О.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 вересня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника Сіренка Максима Юрійовича на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 21 квітня 2024 року о 01 годині 15 хвилин в м. Києві по вул. Полярна 11 в порушення п. 2.5 ПДР керував автомобілем Mitsubishi д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у лікаря нарколога в установленому законом порядку відмовився.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник Сіренко М.Ю. подав апеляційну скаргу 08 червня 2024 року, в якій просив скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказував, що судом допущено спрощений підхід до розгляду справи, не надано правової оцінки доказам, наданим поліцейським, не надано належної правової оцінки доводам сторони захисту, внаслідок чого винесено незаконне рішення.

Пояснював, що в розумінні п. 1.10 ПДР ОСОБА_1 не був водієм, оскільки транспортним засобом не керував, в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт керування ним автомобілем і докази руху транспортного засобу, на відеозаписі рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не зафіксовано. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а та правові позиції судів апеляційної інстанції, вказував, що знаходження за кермом транспортного засобу чи поряд з транспортним засобом, який не перебуває в стані руху, не доводить факту керування транспортним засобом. Таким чином, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В даній ситуації ОСОБА_1 не був водієм, а тому мав всі законні підстави відмовитися від проходження огляду.

Звертав увагу, що відповідно до протоколу ААД № 861564, ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 01:15 21 квітня 2024 року, що не відповідає фактичним обставинам, оскільки з нагрудної камери при огляді запису видно інший час - 01:09, з якого працівники патрульної поліції починають спілкування з ОСОБА_1 , тобто з 01:15 ОСОБА_1 не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, отже, до протоколу внесено недостовірні відомості і даний протокол не може бути належним та допустимим доказом.

Звертав увагу, що відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» та після проходження огляду погодився з результатами огляду. В подальшому ОСОБА_1 відмовився підписувати процесуальні документи, а працівники поліції сприйняли це як незгоду з оглядом та відмову від проходження огляду, та склали протокол за порушення п. 2.5 ПДР, хоча мали всі законні підстави скласти протокол за порушення п. 2.9а ПДР. Тому в даній ситуації поліцейськими неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_1

Наголошував, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, нібито виявлені у ОСОБА_1 , ніяким чином працівниками поліції виявлено та перевірено не було, тобто у них не було законних підстав пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Також у фабулі протоколу не вказано, які саме дії ОСОБА_1 вчинив з метою ухилення від огляду, тобто об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розкрита не в повній мірі. Наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції ОСОБА_1 роз`яснено не було.

Вказував, що працівники поліції всупереч імперативних вимог ст. 266 КУпАП не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є порушенням процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння та оформлення його результатів.

Права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 не роз`яснювались, чим порушено його право на захист.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

За змістом ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103) та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1452/735), щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у поліцейського виникають після встановлення факту керування певною особою транспортним засобом, виявлення у неї ознак алкогольного сп`яніння, висунення поліцейським пропозиції про проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, та відмови особи від проходження огляду в закладі охорони здоров`я в разі незгоди на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, або в разі незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, яка повинна бути висловлена у формі, яка не передбачає двозначного трактування цієї відмови чи викликати сумніви у її дійсності. Лише після висловлення такої відмови адміністративне правопорушення вважається вчиненим і породжує у поліцейського обов`язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Дотримання поліцейськими зазначеної процесуальної процедури судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту вини ОСОБА_1 у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 861564 від 21 квітня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала;

чеком Drager 6820 від 14 листопада 2023 року з результатами огляду 1,91 проміле;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого, в результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; огляд проводився за допомогою Drager Alcotest 6820 ARHK-0525, результати огляду позитивний 1,91 проміле;

відеозаписом події, зробленим за допомогою нагрудних камер працівників поліції, про долучення якого зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 861564 від 21 квітня 2024 року.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest, однак відмовився підписувати протокол.

Судом першої інстанції надано належної оцінки цим доводам та встановлено, що згідно з відеозаписом події з бодікамер поліцейських, який є об`єктивним доказом у справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи, ОСОБА_1 після проходження огляду на стан сп`яніння на приладі Drager не погодився з результатами огляду (02 год. 03 хв. відеозапису), і на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння у лікаря нарколога відмовився (02 год. 33 хв. відеозапису), отже, фабула протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає порушенню п. 2.5 ПДР.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 лише відмовився підписувати процесуальні документи, що, згідно доводів захисника, працівники поліції помилково сприйняли як незгоду з результатами огляду та відмову від проходження огляду, та склали протокол за порушення п. 2.5 ПДР, хоча мали всі законні підстави скласти протокол за порушення п. 2.9 «а» ПДР.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 861564 ОСОБА_1 керував транспортним засобом о 01:15 21 квітня 2024 року, що не відповідає фактичним обставинам, так як з нагрудної камери вбачається, що працівники поліції починають розмову з ОСОБА_1 о 01:09, і з цього часу ОСОБА_1 не керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, що, на думку захисника, свідчить про недостовірність відомостей, внесених до протоколу про адміністративне правопорушення, та неналежність і недопустимість такого протоколу як доказу.

Так, незначна розбіжність в часі, що зафіксований на відеозаписі, з часом, вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення, на що звертає увагу в апеляційній скарзі захисник, не тягне за собою визнання таких доказів недопустимим, адже, на сам факт події та правильність хронології (виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння; пропозиція водієві пройти огляд на стан сп`яніння, проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу; висловлення незгоди водієм з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів; пропозиція працівником поліції проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я; відмова водія від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я; складання протоколу про адміністративне правопорушення) така розбіжність не впливає.

За таких обставин доводи захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом саме в час, зазначеній у протоколі про адміністративне правопорушення, не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у порушенні п. 2.5 ПДР і скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення в межах санкції цієї статті, належним чином мотивувавши своє рішення.

Доводи апеляційної скарги, що на відеозаписі не зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , тому в даній ситуації ОСОБА_1 не був водієм в розумінні п. 1.10 ПДР і тому мав всі законні підстави відмовитися від огляду, відтак відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що на відеозаписі ОСОБА_1 не лише не спростовує факту керування транспортним засобом при спілкуванні з працівниками поліції, а й самостійно неодноразово посилається на те, що керував транспортним засобом, та визнає при цьому, що вживав алкогольні напої, однак виправдовує свої дії тим, що займається ремонтом транспортних засобів, в тому числі транспортних засобів, якими користуються особи, що перебувають на службі в Збройних Силах України, і що у випадку позбавлення його прав керування транспортним засобом займатися ремонтом не буде.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, нібито виявлені у ОСОБА_1 , ніяким чином працівниками поліції виявлено та перевірено не було, з огляду на вжиття працівниками поліції заходів щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, а від перевірки цих ознак у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився.

Сама по собі відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я беззаперечно є діями щодо ухилення водія від проходження такого огляду, що спростовує неспроможні доводи апеляційної скарги, що в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме у фабулі протоколу, всупереч п. 6 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, не зазначено дій водія щодо ухилення від огляду.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції, всупереч імперативної вимоги ст. 266 КУпАП, не було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортними засобами, що є порушенням процедури проведення огляду водія на стан сп`яніння та оформлення його результатів, спростовуються відеозаписом з бодікамер поліцейських, з якого вбачається, що на 03 год. 23 хв. відеозапису працівник поліції забороняє ОСОБА_1 керувати транспортним засобом протягом 24 годин.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи ОСОБА_1 у письмових поясненнях до апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу долученого до матеріалів справи відеозапису в зв`язку з його неповнотою та перериванням, виходячи із наступного.

У пункті 5 Розділу ІІ, пункті 1 Розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, зазначено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

Апеляційний суд враховує, що наявні в матеріалах справи відеозаписи дійсно не є безперервними, проте це жодним чином не впливає на встановлені обставини, оскільки відеозапис повністю підтверджує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо виявлення поліцією у водія ознак алкогольного сп`яніння, пропозиції пройти водію огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці пригоди та у лікаря нарколога та відмови водія від проходження такого огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, разом із тим, процесуальні права ОСОБА_1 були в повній мірі поновлені під час розгляду справи в судах обох інстанцій, йому було надано можливість брати участь в судових засіданнях, викладати свої пояснення з приводу обставин справи, користуватися професійною правничою допомогою адвоката, подати апеляційну скаргу, відтак, дані обставини самі по собі не є підставою для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на законність постанови та не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Наведене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Отже, розглядаючи матеріали справи, суд першої інстанції дослідив належним чином зібрані докази по справі, а також з`ясував всі обставини у справі, тобто дотримався вимог ст. 251, 280 КУпАП.

Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесення постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.

За таких обставин постанова судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року, щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим суд залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Сіренка Максима Юрійовича залишити без задоволення.

Постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 30 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.