23.04.2024
Справа № 696/409/24
Провадження № 3/696/273/24
ПОСТАНОВА

іменем України

23.04.2024 м. Кам`янка

Суддя Кам`янського районного суду Черкаської області Ніколенко О.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з Сектору поліцейської діяльності №2 (м. Кам`янка) відділу поліції №2 Черкаського районного управління ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП судом не встановлено, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , штаб-сержанта ЗСУ, працюючого водієм в/ч НОМЕР_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,

встановила:

31.03.2024 о 09 год. 05 хв., в м. Кам`янка по вул. Героїв Майдану, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом JEEP Cherokee, н.з. НОМЕР_2 (BG), з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, порушення координації рухів, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку за допомогою газоаналізатору Alcotest Drager 6810 та від медичного огляду у лікаря-нарколога відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому визнав, розкаявся. Пояснив, що працює водієм у ЗСУ, та тільки повернувся з зони бойових дій. Просив не позбавляти прав керування транспортним засобом, оскільки наразі виконує бойове завдання пов`язане з його безпосереднім обов`язком як водія.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, оцінивши за власним переконанням докази, суд приходить до висновку про доведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт протиправності дій ОСОБА_1 стверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №348136 від 31.03.2024, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с. 1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 31.03.2024 та направленням на огляд водія до КНП «Кам`янська БЛ» Кам`янської міської ради від 31.03.2024, відповідно до яких огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку з відмовою останнього, однак наявні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів, (а.с. 2-3);

- рапортом поліцейського з РПП СПД №2 ВП №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області сержанта поліції В. Коломійця від 01.04.2024 (а.с. 4);

- даними відеозапису (а.с.5), де зафіксований факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та відмова останнього від проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою Drager Alcotest 6810.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно із ст. 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання вчиненню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно із ст. 9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України. Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Отже, в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питання, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року).

ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. ЄСПЛ у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року вказав, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення кримінального обвинувачення.

Позбавлення права керування транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998 року).

ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний надмірний тягар (рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року).

В свою чергу, ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень цієї статті свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке вчинила особа.

Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також юридична відповідальність встановлюється за вчинення конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності вчиненого правопорушення.

При цьому принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви вчинення правопорушення та інше.

У чинному КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, проте діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України), у зв`язку з чим суд приходить до висновку про застосування аналогії права при розгляді цієї справи про адміністративне правопорушення в частині призначення адміністративного стягнення.

Так, з огляду на зазначене, а також з урахуванням особи порушника, суд вважає за можливе призначити основне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП притягається вперше, позаяк матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про інше; його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам; свою вину він визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Також суд враховує, що ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за мобілізацією та є водієм, відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 та витягу з наказу Начальника НОМЕР_4 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 22.06.2023 №358-ОС.

Будучи прийнятим на військову службу за мобілізацією, ОСОБА_1 зайняв активну життєву позицію та став на захист Батьківщини під час повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, виконує військовий обов`язок та бойові завдання із збереження суверенітету і територіальної цілісності України, які безпосередньо пов`язані з керуванням транспортними засобами, сприяє недоторканності нашої держави.

За таких обставин суд вважає достатнім та доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 130, 283-285 КУпАП, ЗУ Про судовий збір, суддя,

постановила:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., (Отримувач: ГУК у Черк. обл./Черк. обл/21081300 р/р:UA0023001 МФО 899998 Код класифікації доходів бюджету 21081300 , Банк одержувача Казначейство України (ЕАП)), без позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП України у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.

Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути оскаржена через Кам`янський районний суд до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.Є. Ніколенко