Справа № 489/6078/24
Провадження № 33/812/538/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тищук Н.О.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року, якою закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП, на підставі пункту 7 частини 1 статті 38 КУпАП.

Не погодившись з постановою, потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Апелянт посилався на те, що судом першої інстанції не повно досліджені наявні у справі докази, та висновки суду суперечать обставинам справи. Зокрема, суд не врахував, що виїжджаючи з місця парковки, ОСОБА_1 повинен був переконатися у безпеці маневру та пропустити усіх учасників дорожнього руху, які рухалися по вул. Парковій, не створюючи їм перешкод. Щодо його перетину суцільної лінії розмітки, апелянт зазначав, що суд не врахував, що у виняткових випадках суцільну лінію дозволяється перетинати, зокрема для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечних об`їзд.

Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги з дотриманням вимог частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступного.

За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (частина 1 статті 251 КУпАП).

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 Постанови № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що у випадках, коли передбачені суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясувати характер порушень, які допустив кожний із них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.

Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.

Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.

Правила дорожнього руху України (надалі - ПДР України) відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил (п. 1.3).

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п.1.4).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_1 про те, що о 12 год 30 хв 03 серпня 2024 року, він керував транспортним засобом Mitsubishi LANCER Д.Н.З. НОМЕР_1 , в районі будинку № 28 по пр. Богоявленському в м. Миколаєві. Був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою та під час руху заднім ходом не зреагував на її зміну, створив перешкоду іншому учаснику дорожнього руху та здійснив зіткнення з транспортним засобом Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та їх власникам завдано матеріальних збитків. Такі дії ОСОБА_1 оцінені працівниками патрульної поліції як порушення вимог п.п. 2.3б, 10.9 Правил дорожнього руху України.

З пояснень ОСОБА_1 , які він надав працівникам поліції на місці ДТП, вбачається, що його автомобіль був припаркований поза межами проїжджої частини. Маючи намір виїхати з місця парковки, він упевнився у тому, що на дорозі машин немає та розпочав рух заднім ходом. Після цього у ліве дзеркало заднього виду він побачив, що йому назустріч з протилежної частини дороги, перетинаючи суцільну розділову смугу, заднім ходом рухається автомобіль Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 . Він намагався уникнути ДТП, проте не встиг. Як з`ясувалося пізніше, автомобілем керував ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 у своїх поясненнях працівникам поліції зазначав, що виїжджав з парковочного місця заднім ходом, був уже на проїжджій частині, завершуючи маневр розвороту, коли з парковки заднім ходом виїхав Mitsubishi LANCER Д.Н.З. НОМЕР_1 . Оскільки авто знаходилося під кутом до проїжджої частини, то він його не бачив у здеркалах. Вважав, що він припаркований тому не усвідомив що він почне рух.

Схемою ДТП пояснення учасників щодо місця розташування автомобілів та обставин зіткнення підтверджуються у повному обсязі. Автомобіль ОСОБА_3 З. НОМЕР_1 має пошкодження заднього бамперу з лівого боку, заднього лівого крила та задньої лівої фари. В автомобілі Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 пошкоджені задній бампер та кришка багажника.

Відповідно до п. 2.3 б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.9 Правил дорожнього руху України передбачено, що під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Отже, наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що розпочавши маневр руху заднім ходом з місця парковки, водій ОСОБА_1 не міг передбачити, що у цей же час рух заднім ходом назустріч йому розпочне водій ОСОБА_2 та при цьому перетне свою полосу руху та суцільну розділову смугу, виїхавши на його смугу руху. Усвідомлюючи, що дорожня розмітка суцільна розділова смуга, збороняла ОСОБА_2 такий маневр, водій ОСОБА_1 не міг передбачити намір ОСОБА_2 порушити правила дорожнього руху. Після усвідомлення, що ОСОБА_2 рухається на його полосу руху водій ОСОБА_1 уже не мав можливості уникнути зіткнення.

Доводів та доказів, які б суперечили такому висновку, апелянтом ОСОБА_2 не надано.

За таких обставин вина водія ОСОБА_1 у порушенні п.п. 2.3б, 10.9 Правил дорожнього руху України відсутня. Підстав для складання відносно нього протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП у працівників поліції не було.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях водія ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення та закрив провадження у справі.

Довід апелянта про те, що виїжджаючи з місця парковки, ОСОБА_1 повинен був переконатися у безпеці маневру та пропустити усіх учасників дорожнього руху, які рухалися по вул. Парковій, не створюючи їм перешкод, не заслуговує на увагу, оскільки водій ОСОБА_2 не рухався по проїжджій частині вул. Паркової, а вчиняв маневр руху заднім ходом на полосу руху водія ОСОБА_1 , при цьому порушуючи правила дорожнього руху щодо заборони перетину суцільної розділової смуги.

Посилання апелянта на можливість у виняткових випадках перетинати суцільну лінію є безпідставним, оскільки у даному випадку підстав для цього, зокрема - для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечних об`їзд (як зазначає апелянт) не було.

Таким чином, викладені на обґрунтування апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних у справі доказів, не дають жодних сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлених судом обставин події.

Крім зазначеного вище, суд враховує пояснення у судовому засіданні водія ОСОБА_2 про те, що за обставинами цієї події відносно нього також був складений протокол про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якого він визнаний винним у порушенні пунктів 2.3.б та 10.9 Правил дорожнього руху, та вчиненні такими діями адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_2 , реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції залишається буз змін.

Керуючись ст. ст. 280, 283, 294, 295 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.О.Тищук