Справа № 585/1771/24
Номер провадження 3/585/502/24
П О С ТА Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року м.Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області Цвєлодуб Ганна Олександрівна, розглянувши об`єднані матеріали справ, які надійшли з Роменського РВП ГУ НП в Сумській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Локня, Роменського р-ну, Сумської обл., фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не є особою, звільненою від сплати судового збору -

за ч.3 ст. 130, ч.5 ст. 126, ч.7 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Судом встановлено, що 11 квітня 2024 року о 20 год. 40 хв. по вул. М.Малиновського 1 у м. Ромни, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Альфа», без д.н.з., з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, почервоніння очей. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або у медичному закладі водій ОСОБА_1 відмовився під відеозапис.

Таким чином в діях водія ОСОБА_1 вбачаються ознаки порушення п. 2.5 ПДР України.

Дії водія ОСОБА_1 поліцейським СРПП Роменського РВП ГУ НП в Сумській області Вівдичем Р.В. кваліфіковано за ч.3 ст. 130 КУпАП, із посиланням на те, що ОСОБА_1 дане правопорушення вчинив повторно протягом року.

Окрім іншого 11 квітня 2024 року о 20 год. 40 хв. по вул. М.Малиновського 1 у м. Ромни, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Альфа», без д.н.з., будучи позбавленим права керування транспортними засобами, порушення вчинив повторно протягом року, чим порушив п. 2.1 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Також 11 квітня 2024 року о 20 год. 40 хв. по вул. М.Малиновського 1 у м. Ромни, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопедом «Альфа», без д.н.з. не зареєстрованим у встановленому порядку протягом 10 діб з моменту придбання, що вчинив повторно протягом року.

Таким чином, в діях водія ОСОБА_1 вбачається порушення п. 2.9в ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.7 ст. 121 КУпАП.

Постановою суду від 25.04.2024 року вказані справи про адміністративні правопорушення було об`єднано у одне провадження з підстав, визначених ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у протоколах про адміністративне правопорушення, причини неявки суду не повідомив.

Так, згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до положень ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами тощо, а також іншими документами.

Для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи суддя повинен дослідити та оцінити за своїм внутрішнім переконанням усі обставини та докази по справі в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Факт скоєння адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_3 в його вчиненні підтверджуються:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 655100, складеним 11 квітня 2024 року СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області Вівдичем Р.В., згідно даних якого у ОСОБА_1 під час керування мопедом, без д. н.з. було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння;

-відеозаписом, долученим до протоколу, відповідно до якого зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі;

-роздруківками постанов суду із ЄДРСР, відповідного до яких ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП 16.02.2024 р. та за ч.2 ст. 130 КУпАП 01.04.2024 р.

Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд приходить до висновку, що вищевказані докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 , будучи особою, якій повідомлено працівником поліції про підозру у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився .

Згідно протоколоу про адміністративне правопорушення від 11.04.2024 року, дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч. 3 ст. 130 КУпАП, однак вказана кваліфікація дії особи дістала формулювання «дане правопорушення ОСОБА_1 вчинив повторно протягом року»

Однак диспозиція ч. 3 ст.130 КУпАП передбачає настання відповідальності за "дії, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції".

При цьому повторність правопорушення це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення (єдиноразового), відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою ст.130 КУпАП).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП 16.02.2024 р. та за ч.2 ст. 130 КУпАП 01.04.2024 р., тобто він має статус особи, яку може бути притягнуто до відповідальності за ч.3 ст. 130 КУпАП, однак дана обставина належного відображення при формулюванні диспозиції протоколу про адміністративне правопорушення не віднайшла.

При цьому судом зауважується, що у випадку, коли викладена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно її редагувати, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу.

Таким чином, судом встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення посадовою особою Роменського РВП ГУНП в Сумській області невірно було викладено фабулу адміністративного правопорушення, згідно якої дії ОСОБА_1 підлягають квалфіфкації за ч.2 ст. 130 КУпАП, а не за ч.3 ст. 130 КупАП.

Разом з тим, у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому вважаю, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від11жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, та набрала чинності для України 11.09.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП. Перекваліфікація дій не порушує права ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення, зафіксованих в протоколі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що досліджені докази повністю узгоджуються між собою. Їх аналіз дає суду підстави прийти до висновку, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст. 126, ч.7 ст. 121 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд враховує, у відповідності до ч. 2 ст. 33 КУпАП, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 не встановлено.

Отже, враховуючи зазначені обставини справи, приймаючи до уваги відомості про особу ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що для виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання нових правопорушень, буде достатнім застосування адміністративного стягнення в межах передбачених санкцій статей 126, 130, 121 КУпАП, із дотриманням вимог, передбачених ст. 36 КУпАП, з позбавленням права особи керування транспортними засобами.

Окрім того, в порядку ст. 40-1 КУпАП, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 36, 40-1, 283, 284, 130, 121, 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Дії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перекваліфікувати з ч. 3 ст. 130 КУпАП на ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, який обраховувати з моменту його адміністративного затримання, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки та без оплатного вилучення транспортного засобу.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 121 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, без вилученням транспортного засобу.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

У відповідності до ч.2 ст. 36 КУпАП, остаточно накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 (десять) діб, який обраховувати з моменту його адміністративного затримання, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Роменського міськрайонного суду Сумської області протягом 10 днів дня винесення постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подано протягом 10 днів. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк пред`явлення до виконання 3 місяці з моменту набрання постановою законної сили.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ