ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/6054/23 Головуючий суддя І інстанції Овсянніков В.С.
Апеляційне провадження № 33/818/657/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю секретаря - Вакули Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Лепетюка О.Л. на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 18.12.2023 року о 18 годині 35 хвилини ОСОБА_1 в смт Пересічне Харківського району Харківської області по вул. ювілейна, біля буд. 18, керував транспортним засобом «Chery Amulet», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей.

В подальшому ОСОБА_1 пройшов огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alkotest Drager ARLJ 0570», результат огляду 1,85 % проміле.

Від проходження огляду у медичному закладі відмовився, що зафіксовано на відеозапис.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Лепетюк О.Л. просить постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 року щодо ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції не надав належної оцінки доказам та прийняв необґрунтоване рішення. Вказує, що у справі немає доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, захисник ОСОБА_2 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 року, посилаючись на те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 участі не приймав, а про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 27.02.2024 року, коли його було зупинено на блокпості, а тому не мав можливості у строк, передбачений чинним законодавством подати апеляційну скаргу.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та захисник Лепетюк О.Л. не з`явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 не повідомив суду причини своєї неявки та не подавав будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду.

27.03.2024 року секретар судового засідання, за дорученням головуючого у справі, особисто повідомив ОСОБА_1 про час та місце розгляду його апеляційної скарги шляхом передачі йому телефонограми на номер мобільного телефону, який апелянт зазначив в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлялися судові повістки ОСОБА_1 та захиснику ОСОБА_2 за адресами, які містяться в матеріалах цієї справи, але ці повістки повернулися до апеляційного суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою та у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Разом з цим, відповідно до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року №28, ОСОБА_1 та захисник Лепетюк О.Л. повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги її захисника, що підтверджується відомостями довідок про те, що 27.03.2024 року вони отримали судові повістки у мобільному додатку «Viber» на номери мобільного телефону, які зазначені захисником в його апеляційній скарзі.

10.04.2024 року захисник ОСОБА_2 телефонограмою повідомив працівника апеляційного суду, що вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Разом з цим, належить врахувати, що саме захисник Лепетюк О.Л. є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07.02.2024 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Також, згідно з усталеною практикою Суду, учасники справи в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження; процесуальна бездіяльність скаржника не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

У цьому контексті суд також звертає увагу, що апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою особи, яка її подала, а вона в першу чергу мала б цікавитися питаннями призначення судових засідань у справі.

Слід також зазначити, що у відповідності до ст.11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та ОСОБА_1 не був позбавлений об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не цікавився станом розгляду його апеляційної скарги. Будь-яких клопотань через канцелярію суду, в тому числі, про відкладення розгляду справи, не подавав.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, а також думку захисника ОСОБА_2 щодо можливості проведення апеляційного розгляду за його відсутності, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, виходячи з відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження, та доводів поданої апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 без задоволення, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9 (а).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, що містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №289806 від 18.12.2023 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; роздруківці чеку тестування на алкоголь; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.12.2023 року; копії посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №289806 від 18.12.2023 року (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 18.12.2023 року о 18 год. 35 хв. керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820». Результат огляд становить 1,85 проміле. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, але відмовився від підпису у ньому та від надання будь-яких пояснень щодо обставини подій (арк.1).

Факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом також підтверджується відомостями відеозапису, який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що останньому працівником поліції було вголос прочитано зміст протоколу.

Крім того, відповідно до відомостей роздруківок газоаналізатору «Drager Alcotest 6820» (арк. 2, 3), вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складав 1,85 проміле.

В матеріалах справи також міститься акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з відомостей якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей; нестійка хода. З результатами огляд ОСОБА_1 був згоден, про що особисто письмово зазначив про це у відповідній графі акту та власноручно підписав його (арк.4).

Крім того, з відомостей відеозапису, долученого до матеріалів справи (арк.6), вбачається, що на ньому зафіксований момент зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 (файл «0000000__0162», «0000000__0163», «Видео WhatsApp 2023-12-18 в 20.05.17_40191d0f»), останньому працівниками поліції було повідомлено про причину його зупинки, поліцейський виявив у водія ознаки алкогольного спяніння, у зв`язку з чим запропонував останньому пройти на місці за допомогою «Alkotest Drager» огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився. В результаті огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та результат огляду складає 1,85 проміле, з чим останній був фактично згоден (файл «0000000__0162», починаючи з 17 хв. 00 сек. відеозапису) та відмовився від проведення огляду в закладі охорони здоров`я. Працівниками поліції було відсторонено від керування транспортним засобом.

З цього відеозапису (файл «0000000__0162», починаючи з 5 хв. та 10 хв. відеозапису) також вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівникам поліції, що у цей день вживав «Рево» та пив пиво, а також намагався неодноразово домовитися з поліцейськими, щоб останні не складали на нього протокол про адміністративне правопорушення, на що водій отримав категоричну відмову. В подальшому стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому останній відмовився розписуватися, але в акті огляду особисто зазначив, що згоден з результатами огляду (файл «0000000__0163», починаючи з 15 хв. відеозапису).

Що стосується доводів захисника ОСОБА_2 , зазначених в його апеляційній скарзі, з приводу допущених працівників поліції порушень вимог Інструкції, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки на час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820» ОСОБА_1 клопотань про надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки не заявляв, огляд проводився за добровільною згодою останнього та із застосуванням відеозапису, за результатами огляду складено відповідний акт та роздрукований на папері його показники, які долучені до матеріалів справи.

Крім того, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який долучений до матеріалів справи (арк.6), а також з відомостей протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №289806 від 18.12.2023 року (арк.1), ОСОБА_1 не заявляв будь-яких клопотань про проведення огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Окрім цього, відповідно до відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18.12.2023 року (арк. 5) вбачається, що у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 виявлені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах з порожнини роту; почервоніння очей. ОСОБА_1 відмовився від направлення до КНП ХОР «ОНД» для проходження огляду.

Аналізуючи відомості цих доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Також належить врахувати, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 та захисник Лепетюк О.Л. скористалися своїм конституційним та процесуальним правом на подачу заяви до правоохоронних органів щодо фальсифікації цих матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП у порядку, передбаченому КПК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою, але ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю і не зверталися зі скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності, в тому числі щодо незаконних дій працівників поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , процедури проведення огляду та їх результатів.

Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останні зверталися до суду в порядку КАСУ.

Цих відомостей не надано і суду апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалася своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції, в тому числі, під час зупинки транспортного засобу, проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів захисника ОСОБА_2 в цій частині.

Апеляційний суд також бере до уваги, що ОСОБА_1 , перш ніж отримувати посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.7), складав іспит на знання Правил дорожнього руху, а тому повинен знати вимоги п.2.9 «а» ПДР україни.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позиція захисника ОСОБА_2 , яку він зазначив в апеляційній скарзі, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, розцінюється апеляційним судом як спосіб захисту та уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_2 не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника Лепетюка О.Л. задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника Лепетюка О.Л. залишити без задоволення, а постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 07 лютого 2024 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков