Справа № 734/932/24 Головуючий у 1 інстанції Бузунко О. А.
Провадження № 33/4823/432/24
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Білоуса В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Білоуса В.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 05 лютого 2024 року о 22 год 40 хв, по вул. Соборності, 71, в смт Козелець, Чернігівської області, ОСОБА_1 керував автомобілем VW «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння; огляд проводився на місці зупинки в установленому законом порядку з використанням алкотестера «Драгер» №0226, проба позитивна - 0,33 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник Білоус В.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Вказує, що протокол не відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 у провину ставиться керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, в той час як відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає за керування у стані алкогольного сп`яніння, що не є одним і тим же. Крім того, у протоколі не вказано ідентифікаційні ознаки флеш-накопичувача чи іншого носія, на який здійснювався відеозапис події. Апелянт вважає, що процедура проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була порушена, оскільки працівники поліції чітко не запитали ОСОБА_1 про те, чи згоден він із результатами «Драгер», а його підзахисний просто погоджувався виконувати їх вимоги; направлення для проведення медичного огляду не надавали; не роз`яснили його права та обов`язки, а також право користуватися правовою допомогою; не були залучені свідки, відеозапис не є безперервним. Вважає, що результат огляду у 0,33 проміле, з урахуванням технічної похибки ±0,05 мг/л, допустимої під час застосування технічного засобу «Драгер» та Віденської конвенції, не свідчить «поза розумним сумнівом» про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння та не тягне за собою наслідком притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України, всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника Білоуса В.О., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 року, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Згідно п.6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, а також лікарем закладу охорони здоров`я.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №185235 від 05.02.2024, ОСОБА_1 , 05 лютого 2024 року о 22 год 40 хв, в смт Козелець, Чернігівської області, вул. Соборності, буд. 71, керував автомобілем VW «Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Огляд проводився на місці зупинки в установленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» № 0226, проба позитивна - 0,33 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Викладені у даному протоколі факти ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом та особисто в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення написав «слабоалкогольний напій 30 хвилин» (а.с.2).

Отже, даний протокол є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним з джерел доказів, у силу положень ст.251 КУпАП.

Як убачається з інформації з роздруківки приладу «Драгер» АRCЕ -0226 від 05.02.2024, результат продування ОСОБА_1 зазначеного спеціального технічного приладу становить 0,33 проміле, з результатом останній погодився та поставив свій підпис (а.с.3).

З переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського слідує, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення Правил дорожнього руху. Під час спілкування у поліцейських виникла підозра про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, останній погодився пройти огляд на місці зупинки; результат огляду - 0,33 проміле. Після проведеного огляду на місці, водій ОСОБА_1 погодився з його результатом та повідомив, що випив слабоалкогольний напій. Будь-яких зауважень щодо проведеного огляду на стан сп`яніння не висловлював.

Твердження захисника про те, що відеозапис не може бути допустимим доказом, оскільки відеофіксація не є безперервною, місцевий суд правильно визнав необґрунтованими, так як хронологія подій була зафіксована з використанням спеціальних технічних засобів (бодікамери) за часом безперервно, і при його огляді у суду не виникає сумнівів у достовірності зафіксованої на відеозаписі інформації, а тому відеозапис є належним та допустимим доказом.

Посилання апелянта з приводу відсутності даних щодо технічного засобу, за допомогою якого здійснювалась відеофіксація, є необґрунтованими, оскільки ст. 256 КУпАП та інші норми закону не містять вимоги до засобу відеофіксації.

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить усі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі.

Апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, визначеного «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.

До того ж, будь-яких зауважень чи заперечень щодо порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав під час огляду на стан сп`яніння та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Твердження апелянта з приводу того, що працівники поліції після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у лікарні, не ґрунтуються на Законі, так як дії працівників поліції жодним чином не суперечать вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, вищенаведений пункт 6 розділу І даної Інструкції передбачає альтернативний порядок проведення огляду на стан сп`яніння, або на місці зупинки, або у закладі охорони здоров`я.

ОСОБА_1 не висловлював свою незгоду з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, а тому йому не пропонувалося проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я, що не суперечить законодавчо визначеному порядку проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 при огляді його на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» результат склав 0,33 проміле, то з урахуванням границі допустимої похибки під час експлуатування приладу вважається, що він не був у стані алкогольного сп`яніння, є непереконливими, з огляду на таке.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначені Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735.

Відповідно до п. 7 розділу ІІ цієї Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Вміст алкоголю вимірюється газоаналізаторами, які перераховують вміст алкоголю в повітрі у вміст алкоголю в крові за відповідним співвідношенням.

Алкотестер - це прилад, який використовується, щоб визначити рівень алкоголю в крові у особи, тобто прилад, який допомагає визначити кількість концентрації алкоголю в крові людини шляхом аналізу повітря, яке видихає людина.

Пунктом 5 статті 8 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух, від 01.05.1971 зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у повітрі, що видихається, а тому невідповідностей норм національного та міжнародного законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апелянта про те, що працівники поліції ОСОБА_1 не роз`яснили його права та не дали можливості скористатися правовою допомогою адвоката, чим було порушено його право на захист, є неспроможними.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Також, із переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зауважень в частині проведеного огляду не висловлював та не ставив питання щодо надання йому адвоката, що свідчить про те, що останній не мав бажання скористатися правовою допомогою адвоката.

Інші твердження сторони захисту висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Білоуса В.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний