Провадження № 33/824/5237/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,

За участі секретаря судового засідання Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Голосіївського районного суду міста Києвавід 12 серпня 2024 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої адміністратором шиномонтажу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №374130, 13 липня 2024 року о 11 год. 00 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Києві, вул. Кільцева дорога 1-Б, не виконала вимогу дорожньої розмітки 1.13 та не надала перевагу в русі ТЗ, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинила дії, якими порушила вимоги п.п. 2.3, 16.11, 33.1.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києвавід 12 серпня 2024 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовій збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.

Не погодившись із вказаною постановою захисник ОСОБА_1 - адвокат Хомяк О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року та закрити провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що перелічені висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є суперечливими, оскільки суд фактично ототожнив визначене ПДР поняття автомобільної дороги із траєкторіями проїздів між паркомісцями на прилеглій території до торгівельного центру, дійшов невірного висновку, що автомобіль потерпілої рухався головною дорогою, що також зазначено у протоколі поліцейським, і відповідно помилково вважав, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем мала дати йому дорогу та не виконала вимог розмітки 1.13.

Вказує, що у схемі ДТП (графа "точне місце ДТП") зазначено, що ДТП мала місце на парковці гіпермаркету "Епіцентр" по вул. Кільцева дорога 1-Б, м. Київ. Наведене свідчить, що ДТП відбулась не на автодорозі (дорозі) та перехресті доріг у розумінні п.1.10 ПДР, а на прилеглій території, яка не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду/виїзду зі стоянки. Черговість проїзду на парковці не обумовлена вимогами ПДР України.

Також посилається на те, що зі схеми ДТП вбачається, що проїзд між паркомісцями, по якому рухався автомобілі №2 (Volkswagen) не є дорогою в розумінні п.1.10 ПДР і тим більше не є головною дорогою, про що свідчить відсутність знаків 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3 на схемі ДТП, а також відсутність інших доказів, які підтверджують наявність таких знаків. У схемі ДТП також зазначено про відсутність знаків пріоритету перед перехрещенням проїздів між паркомісцями Т17-С17 та Т21-С21, що позначені горизонтальною розміткою 1.34.

Таким чином місце де відбулась ДТП, у розумінні п.1.10 ПДР, не є дорогою, не є перехрестям головної і другорядної дороги і ТЗ №2, всупереч висновкам суду та інспектора УПП, і відповідно Т3№2 (Volkswagen) не рухався по головній дорозі та не мав переваги у русі відносно ТЗ №1, яким керувала ОСОБА_1 .

За наведених обставин, вважає, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду, що водій ТЗ №2 рухався по головній дорозі, а ОСОБА_1 - по другорядній дорозі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарга також посилається на те, що до ТЗ №2 (Volkswagen) наближався Т3№1 (під керуванням ОСОБА_1 ) з правого боку, і навпаки до ТЗ №1 наближався ТЗ №2 із лівого боку, у зв`язку із чим обов`язок "Дати дорогу" для ТЗ №2 в особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не виникав. Такий обов`язок (потреба зупинки) міг виникати у водія ТЗ №1 ( ОСОБА_1 ) лише відносно автомобілів, що наближалися з правого боку і лише в такому разі водій ТЗ №1 повинен був зупинитися і дати дорогу у місці позначеному розміткою 1.13., а не навпаки.

Вказує, що поясненнями водія ТЗ №2 підтверджується той факт, що саме із правого боку до нього наближався Т3 №1 під керуванням ОСОБА_1 .

За наведених обставин, апелянт вважає, що є безпідставними та не доведеними належними і допустимими доказами, порушення ОСОБА_1 правил проїзду перехресть (п.16.11 ПДР), п.2.3.б ПДР та порушення вимог горизонтальної розмітки 1.13.

Крім того, захисник ОСОБА_1 - адвокат Хомяк О.М. просить поновити строк на оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року.

Вказує, що оскаржувана постанова суду першої інстанції датована 12 серпня 2024 року. Фактично повний текст постанови сформовано 14 серпня 2024 року та в цей самий день підписано цифровим підписом судді і внесено до підсистеми "Електронний суд". 15 серпня 2024 року постанову оприлюднено також у ЄДРСР, це підтверджується її примірником із ЄДРСР де вказана інформація про дату оприлюднення. Також сама підсистема Електронний суд автоматично датує оскаржувану постанову 14 серпня 2024 року.

22 серпня 2024 року на восьмий день з моменту доставки постанови до підсистеми Електронний суд та відповідно на восьмий день з моменту настання фізичної можливості оскаржити цю постанову через підсистему Електронний суд, захисником подано апеляційну скаргу.

07 жовтня 2024 року захиснику в ході судового засідання Київського апеляційного суду стає відомо, що апеляційний суд вважає пропущеним строк апеляційного оскарження, не розглядає клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та повертає апеляційну скаргу.

Наведене зумовило заявляти апеляційну скаргу повторно, оскільки, з урахуванням наведених обставин, подання апеляції захисником 22 серпня 2024 року не було зумовлено бездіяльністю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини пропуску строку апеляційного оскарження просить визнати поважними і поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 12 серпня 2024 року.

Вирішуючи клопотання захисника ОСОБА_1 - адвокат Хомяка О.М. про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи встановлено, що строк на оскарження постанови ОСОБА_1 пропустила з поважних причин, а тому суд вважає за необхідне поновити цей строк.

Заслухавши представника потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, пояснення представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності адвоката Хом`яка О.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, та представника поліції Куцевича А.Ю. , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

По суті апеляційної скарги слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Згідно з диспозицією ст. 124 КУпАП обов`язковою ознакою даного адміністративного правопорушення є наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями особи у виді порушення правил дорожнього руху та наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів або іншого майна.

Таким чином, під час розгляду справи, де особа притягається до відповідальності за ст. 124 КУпАП, належить правильно встановити механізм ДТП та за результатами оцінки усіх доказів по справі зробити висновок чи наявні в діях цієї особи указані в протоколі порушення ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з тими наслідками, що тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Згідно з п.8.5 Правил дорожнього руху дорожня розмітка поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з п. 1 розділу 34 цих Правил (п. 8.5.1).

За змістом розділу 34 Правил дорожнього руху дорожня розмітка 1.13 позначає місце, де водій (велосипедист) повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Відповідно до п. 16.3 Правил дорожнього руху у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

За приписами Закону України "Про дорожній рух" організація дорожнього руху має здійснюватися відповідно до Правил дорожнього руху, має відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які, у свою чергу, мають бути погоджені з відповідними підрозділами Національної поліції.

Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, 13 липня 2024 року о 11 год. 00 хв., водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Jeep», реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Києві, вул. Кільцева дорога 1-Б, не виконала вимогу дорожньої розмітки 1.13 та не надала перевагу в русі ТЗ, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинила дії, якими порушила вимоги п.п. 2.3, 16.11, 33.1.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме схеми ДТП та наданих суду потерпілою стороною фото з місця події, на парковці (стоянці), де відбулося зіткнення, нанесена дорожня розмітка, яка врегульовує черговість проїзду автомобілів по території стоянки та поміж паркомісцями. На траєкторії руху автомобіля «Jeep» під керуванням ОСОБА_1 , нанесена дорожня розмітка 1.13, яка зобов`язує водіїв зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються перехрещуваною дорогою. Рух перехрещуванню дорогою, в даному випадку проїздом між паркомісцями, організований в обох напрямках, а тому, ОСОБА_1 , виконуючи вимоги дорожньої розмітки, повинна була надати дорогу автомобілю «Volkswagen», який наближався до неї зліва.

В матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_2 в яких вона пояснила, що рухаючись по парковці на території Епіцентру по основній дорозі у напрямку руху стрілок у бік виходу, з правого боку у неї в`їхала жінка у правий бік її машини, не уступивши дорогу згідно ПДР .

ОСОБА_1 в своїх поясненнях зазначила, що вона виїжджала зі стоянки магазину Епіцентр. На великій швидкості виїхав автомобіль «Volkswagen». По сторонам вліво, вправо нікого не було. В ту ж мить з`явився «Volkswagen». Не встигла загальмувати.

Разом з тим, з фото, які було подано на диску до матеріалів справи, слідує що по ходу руху водія ОСОБА_1 , була нанесена дорожня розмітка 1.13 «Трикутники», яка позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Відповідно до п. 2.3. б Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пункт 10.1 ПДР України встановлює, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно п.1.10 ПДР - дати дорогу, вимога до учасника дорожнього руху, не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів, якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу. змінити напрямок руху або швидкість. З цього терміну випливає термін переваги до руху, згідно якого є перевага права на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.

Разом з тим, розмітка 1.13 ПРД України не містять вказівки, що необхідно надати дорогу лише з правого боку. Правилами визначено що дана розмітка позначає місце де водій повинен у разі потреби зупинитись і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Відсутні підстави для визнання обґрунтованими доводів апеляційної скарги з приводу того, що на прилеглій території застосування розмітки 1.13 не передбачено вимогами ПДР, що слідує із її визначення, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та спростовуються обставинами досліджуваної справи.

Так, розмітка 1.13 "трикутники"згідно з п. 34 ПДР "Дорожня розмітка" позначає місце, де водій повинен у разі потреби зупинитися і дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по перехрещуваній дорозі.

Сам факт наявності відповідної розмітки, яка відображена на семі місця ДТП, стороною апелянта не спростовано. Схема місця ДТП підписана особою, стосовно якої складено протокол, без зауважень.

При цьому у п. 1.10 ПДР наведені терміни, які мають таке значення, зокрема щодо тлумачення терміну "прилегла територія" це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Основною ознакою, що характеризує таку територію, є безпосередня близькість до проїзної частини. При в`їзді на прилеглу територію або виїзді з неї водії зобов`язані поступатися дорогою всім учасникам дорожнього руху, траєкторію руху яких вони перетинають. В`їзди і виїзди з прилеглих територій не скасовують дію встановлених перед ними дорожніх знаків (чи дорожньої розмітки).

Відтак, у даному випадку саме водій ОСОБА_1 мала надати дорогу.

Враховуючи наведене, а також беручи до увагу схему події місця дорожньо-транспортної пригоди, пояснення учасників ДТП, суд апеляційної інстанції вважає доведеною вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 124 КУпАП.

Доводів, які б спростовували висновки, викладені в оскаржуваній постанові, або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції, а також відповідних додаткових доказів в апеляційній скарзі не наведено і до апеляційного суду не надано. Досліджені судом першої інстанції докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми для висновку про наявність винни ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 12 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана