ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2319/24 Справа № 209/4534/24 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Буденкової Наталії Вікторівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

за участю:

захисника Буденкової Н. В.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 25.05.2024 року приблизно о 20.30 годині ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 25.05.2024 року приблизно о 20.30 годині у дворі будинку АДРЕСА_2 вдарив кулаком в область обличчя малолітньому однокласнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого у нього потекла кров з носа та він завдав фізичного болю останньому.

Далі, 29.05.2024 року приблизно о 15.10 годині ОСОБА_1 , знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 29.05.2024 року приблизно о 15.10 годині у дворі будинку АДРЕСА_2 кинув пляшку з водою об`ємом 2 л в малолітнього однокласника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та потрапив йому у голову (область вуха), внаслідок чого завдав йому фізичного болю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, захисник посилається на те, що ОСОБА_1 про винесену постанову дізналася лише 04.07.2024 після прибуття до суду першої інстанції для взяття участі в розгляді справи, оскільки в протоколах про адміністративне правопорушення була повідомлена, що судове засідання відбудеться 04.07.2024 о 10 годині. Доказів про належне повідомлення її судом щодо судового засідання на 26.06.2024 матеріали справи не містять. 04.07.2024 отримала копію постанови та з апеляційною скаргою захисник звернувся у десятиденний строк 15.07.2024. Проте апеляційним судом було повернуто апеляційну скаргу, оскільки не було порушено питання про поновлення строку. У зв`язку з чим, після отримання 07.08.2024 постанови апеляційного суду від 30.07.2024 одразу було повторно подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку. Захисник вважає поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд необґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення без повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Вказує на порушення права на захист, оскільки суд розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається умисних дій з боку ОСОБА_1 щодо невиконання батьківських обов`язків, що вона умисно не контролювала дозвілля своєї дитини, що свідчило б про невиконання нею своїх батьківських обов`язків. Диспозиція норми ч. 1 ст. 184 КУпАп є бланкетною, однак протокол не розкриває усю об`єктивну сторону правопорушення та не містить у який спосіб ОСОБА_1 ухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Протокол було складено передчасно 03.06.2024, в той час як пояснення від свідка ОСОБА_4 взяли 04.06.2024 і який наголошував на тому, що ОСОБА_3 неодноразово говорив щоб його не чіпали, бо його мати звернеться до поліції і він першим починає задирати однокласників. Судом не оцінено усі фактичні обставини у справі.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином. Захисник в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 перебуває у відрядженні для участі у всеукраїнському форму закупівельників з питань публічних закупівель 16 вересня 2024 року, про що надала підтвердження, остання просила розглянути апеляційну скаргу за її відсутності та за участю її захисника.

Захисник підтримала клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу, з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, постанову суду скасувати та винести нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши доводи клопотання захисника про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження та можливості його поновлення апеляційний суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником… протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення видно, що судовий розгляд відбувся 26 червня 2024 року без участі ОСОБА_1 , повідомлення про дату, час та місце судового засідання їй не направлялося, при цьому у протоколах про адміністративне правопорушення їй повідомлено, що розгляд відбудеться 04.07.2024 року.

04 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з заявою про ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, а також отримала копію постанови.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, який пропущений з поважних причин, а тому, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, для забезпечення права особи на оскарження судового рішення, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов, що вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 215284 від 03 червня 2024 року, ОСОБА_1 25.05.2024 року приблизно о 20.30 годин за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 25.05.2024 року приблизно о 20.30 годині у дворі будинку АДРЕСА_2 вдарив кулаком в область обличчя малолітньому однокласнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого у нього потекла кров з носа та він завдав фізичного болю останньому, чим ОСОБА_1 порушила ЗУ "Про охорону дитинства".

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 215279 від 03 червня 2024 року, ОСОБА_1 29.05.2024 року приблизно о 15.10 годині за адресою: АДРЕСА_1 , ухилилась від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 29.05.2024 року приблизно о 15.10 годині у дворі будинку АДРЕСА_2 кинув пляшку з водою об`ємом 2 л та потрапив йому у голову (область вуха) малолітньому однокласнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок чого завдав йому фізичного болю, чим ОСОБА_1 порушила ЗУ "Про охорону дитинства".

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей і тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей; незабезпечення дитині безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

При цьому, стаття 184 КУпАП за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 184 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння. Тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

У вказаних вище протоколах про адміністративне правопорушення є посилання, що ОСОБА_1 порушила Закон України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) без зазначення яких саме конкретних норм даного Закону нею порушено, за що настає адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до Закону законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Статтею 4 Закону визначено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні, включає, зокрема забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності; встановлення відповідальності юридичних і фізичних осіб (посадових осіб і громадян) за порушення прав і законних інтересів дитини, заподіяння їй шкоди.

Відповідно до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Невиконання батьками або особами які їх заміняють обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер, що не відповідає даному випадку.

Відповідно до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Крім того, статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини:

1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

4. Батьки зобов`язані поважати дитину.

5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. (стаття 155 Сімейного кодексу України).

Отже, під ухиленням від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей слід розуміти як пряме невиконання батьками або особами, які їх замінюють, цих обов`язків та свідомого нехтування ними.

Складені протоколи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не відповідають вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в них не розкрита повністю об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто не зазначена суть адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність протоколів про адміністративне правопорушення вимогам ст. 256 КУпАП, в якому не викладено суть адміністративного правопорушення, в тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме те, у чому саме полягає не забезпечення ОСОБА_1 необхідних умов життя, навчання та виховання свого малолітнього сина. Натомість протоколи містять лише формальне посилання на порушення ОСОБА_1 ЗУ "Про охорону дитинства" без конкретизації від яких саме передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання свого сина вона ухилилася і таке порушення має носити систематичний та триваючий характер.

Отже, наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання сина, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Зазначені порушення є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Приймаючи відповідно до ст. 294 КУпАП нову постанову, суд апеляційної інстанції виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення не викладено всіх ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

При цьому суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу,зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у вчиненні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції не дотримано належним чином вимоги ст. 245 КУпАП про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а постанова суду скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника захисника Буденкової Наталії Вікторівни про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити їй строк апеляційного оскарження постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Буденкової Наталії Вікторівни задовольнити.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун