КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/4205/23 Суддя І інстанції - Рукас О.В.
Провадження № 33/824/1688/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2024, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2024, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що 31.07.2023 року о 16 год. 10 хв. у с. Хотянівка Київської області, вул. Лісова, 26, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та у присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку - на місці зупинки транспортного засобу, або в медичній установі. Однак від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку ОСОБА_1 відмовився під відеозапис та у присутності двох свідків.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість постанови, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суддя не надав належну оцінку доводам ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом; взяв до уваги пояснення упереджених осіб - поліцейських, та складений ними протокол про адміністративне правопорушення без інших належних та допустимих доказів; суддя не врахував, що у поясненнях свідків, що були залучені під час складання протоколу вбачалась неповнота, не розтлумачив їхню неявку на користь ОСОБА_1 . Крім того, суддя не взяв до уваги розбіжності у часі, який зазначається на боді-камері, та реальним часом, що мав місце за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення та не взяв до уваги порушення поліцейськими вимог Інструкції №1026 (відсутність безперервної відеофіксації) та безпідставно не поширив їхню дію на правовідносини, що виникли при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Також апелянт зазначає, що матеріали записів з боді камери поліцейського містить уривок запису тривалість 2 хвилини за таких обставин: де ОСОБА_1 стоїть біля зупиненого автомобіля, а поліцейський веде комунікацію з ним, пропонує йому пройти огляд на стан сп?яніння. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. У матеріалах справи відсутні записи, або інші докази, які б підтверджували, що саме ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем.

Крім того, апелянт вказує, що у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт керування ним транспортним засобом, пояснивши, що 30.07.2023 року приблизно о 19 год. 00 хв. він залишив автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2 , на узбіччі за адресою: с. Хотянівка Київської області, вул. Лісова, неподалік буд. 26, оскільки транспортний засіб через наявні у нього технічні несправності (не працював стартер) не міг здійснювати рух. Після цього він пішов додому. 31.07.2023 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_1 повернувся до автомобіля, сів в нього та, не здійснюючи жодних функцій з керування транспортним засобом, не заводячи його, почав чекати всередині автомобіля свого товариша ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 домовився, щоб ОСОБА_2 допоміг йому відбуксирувати автомобіль до станції технічного обслуговування транспортних засобів. Під час перебування всередині автомобіля, не здійснюючи при цьому жодних функцій з керування ним, як слідує з пояснень ОСОБА_1 , до нього під?їхав службовий автомобіль працівників поліції, після чого підійшли працівники поліції. На вимогу працівників поліції ОСОБА_1 надав всі необхідні документи, показав багажне відділення. У ході спілкування працівники поліції повідомили, що в ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп?яніння у виді запаху алкоголю. Однак ОСОБА_1 заперечив працівникам поліції факт перебування у стані алкогольного сп?яніння, оскільки ані 30.07.2023 року, ані 31.07.2023 року не вживав алкогольних напоїв.

Також апелянт зазначає, що працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння за допомогою спеціального технічного засобу або зазначили про можливість відмови від проходження огляду на стан сп?яніння. При цьому працівники поліції жодним чином не роз?яснювали ані порядку проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння, ані відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп?яніння, ані прав та обов?язків, які має ОСОБА_1 . Крім того, у своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що працівники поліції не пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння у спеціальному медичному закладі. Оскільки працівники поліції погрожували ОСОБА_1 забрати автомобіль та водійське посвідчення, то ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп?яніння.

Крім того, апелянт вказує, що як встановлено у рішенні суду першої інстанції, поліцейські не заперечують, що ними долучено до матеріалів по справі неповний відеозапис та вказують, чому до суду надано неповний відеозапис їм невідомо. Не зважаючи на це, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення поліцейських щодо того, що останні нібито зупинили ОСОБА_3 за те, що той не був пристебнутий пасками безпеки та відхилив доводи ОСОБА_1 щодо викладених ними обставин по справі. Апелянт зазначає, що жодних інших доказів зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , окрім пояснень поліцейських матеріали справи не містять, а відтак, суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення здебільшого поясненнями поліцейських та не бере до уваги відсутності інших доказів та пояснень сторони захисту.

Також апелянт зазначає, що у даній справі основним та єдиним доказом вчинення правопорушення стали пояснення зацікавленої особи - відповідача, який є працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом. У справі, вбачається, що пояснення давались поліцейськими, тобто заінтересованими особами по справі. Суд першої інстанції посилається на вказані докази, та на складений уповноваженими особами протокол про вчинення адміністративного правопорушення як на єдину підставу, що дозволяє встановити вину ОСОБА_1 , і нібито підтвердити факт керування транспортним засобом.

Крім того, апелянт вказує, що пояснення самих поліцейських піддаються обґрунтованому сумніву. Відтак, поліцейський вказує, що ОСОБА_1 був зупинений за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого Ч.5 ст. 121 КУпАП, однак провадження закрито на підставі ст. 22 КУПАП оголошенням ОСОБА_1 усного зауваження. Жодних доказів наведеного, окрім пояснення самих поліцейських у матеріалах справи немає. До того ж, у судовому засідання було звернено увагу, що відеозапис, зроблений на нагрудну камеру працівників поліції, містить інше позначення часу (14 год. 54 хв.), ніж той, який насправді мав місце (16 год. 10 хв.). Вказані обставини, як було зазначено працівниками поліції, пояснюються можливими технічним збоєм, внаслідок чого виникла така різниця у часі. Однак суд не звернув уваги, що наявне порушення, у сукупності із відсутністю належного фіксування події адміністративного правопорушення може свідчити про обгрунтований сумнів у належності та допустимості вказаного доказу. Апелянт вказує, що суд першої інстанції визнав той факт, що долучений до справи відеозапис: «не розкриває та не відображає обставин і подій здійснення ОСОБА_1 технічній функцій водія зазначеного у протоколі транспортного зacoбy».

Також апелянт зазначає, що судом викликались свідки, які були присутні під час складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце, у судове засідання не з?явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від них не надходило. Однак їхня неявка не була розтлумачена ним на користь ОСОБА_1 , оскільки породжує явний обґрунтований сумнів у тих документах, які ними підписані, та не вбачається за можливе їх допитати як неупереджених осіб щодо обставин по справі.

Крім того, апелянт вказує, що керування ОСОБА_1 автомобілем та вчинення ним адміністративного правопорушення підтверджується на думку суду також, зокрема, протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, однак сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення на підставі недопустимих доказів, чим грубо порушив його права. Однак, зазначені докази не доводять наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 та докази, на які посилається суд першої інстанції, є безпідставними, недоведеними, оскільки ґрунтуються на припущеннях та на поясненнях упереджених осіб.

Будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. При цьому, захисник Ан І.М. подала суду заяву, в якій не заперечувала проти проведення апеляційного розгляду у його відсутність. Враховуючи наведене та вимоги ст. 294 КУпАп, розгляд проведено у відсутність ОСОБА_1 ..

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката Ан І.М., яка підтримала апеляційну скаргу, та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення

серії ААД № 484255 від 31.07.2023, який складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, підписаний особою, яка його склала та ОСОБА_1 .

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.2); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.4, 5), відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції ( а.с.9).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною.

З приводу доводів апеляційної скарги адвоката, про те, що матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинку працівниками поліції враховуючи, що на відеозаписі міститься лише факт спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, то такі доводи апеляційної скарги є неспроможними, з огляду на наступне.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з відеозапису місця події, працівниками поліції було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , у с. Хотянівка, вул. Лісова, поруч з будинком № 26. На відеозаписі чітко зафіксовано вказаний транспортний засіб, який, всупереч поясненням ОСОБА_1 щодо залишення його на узбіччі 30.07.2023 року через технічні несправності, стоїть на проїзній частині. При цьому, під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. Більш того, на уточнення працівника поліції звідки і куди рухався ОСОБА_1 , останній зазначив, що їхав з СТ «Каскад», що розташоване в с. Хотянівка, до супермаркету «Фора», що розташований у цьому ж самому населеному пункті.

З пояснень допитаних в суді першої інстанції працівників поліції вбачається, що 31.07.2023 року у с. Хотянівка Київської області, на вул. Лісна ними було зупинено автомобіль Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки його водій не був пристебнутий ременями безпеки, що є порушенням вимог ПДР України. За кермом зупиненого автомобіля, як і в середині нього, був лише ОСОБА_1 , який жодним чином не заперечував факт керування транспортним засобом, а навпаки, повідомив працівниками поліції про те, що він їде з СТ Каскад до магазину «Фора».

Як встановлено з пояснень працівників поліції, підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було допущення ним порушень ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Отже, з відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, та не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи вбачається, що зафіксована на відеозаписі працівників поліції поведінка ОСОБА_1 , відсутність в останнього жодних заперечень та зауважень, фактичне підтвердження ним факту керування автомобілем, надання відповідних пояснень, підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не взято до уваги розбіжності у часі є необґрунтованими з огляду на те, що судом було встановлено, що відеозапис, зроблений на нагрудну камеру працівників поліції, містить інше позначення часу (14 год. 54 хв.), ніж той, який насправді мав місце (16 год. 10 хв.). Вказані обставини, як було зазначено працівниками поліції, пояснюються можливим технічним збоєм, внаслідок чого виникла така різниця у часі. При цьому, ніхто не заперечує, що події відбувались 31.07.2023 р. о 16 год. 10 хв.

Також, як було встановлено, на початку відеозапису працівником поліції була оголошена дата, час та місце проведення відповідних процедурних дій, які повністю співпадають з тими, які розглядаються в межах даної справи.

Матеріали справи містять файл з відеозаписом тривалістю 02 хв. 12 сек., який зроблений на нагрудну камеру працівника поліції, а зафіксовані на ньому обставини та події за датою і місцем співпадають з обставинами і подіями, що розглядаються в межах даної справи.

Сама по собі розбіжність часу, зафіксованого на відеозаписі, з дійсним часом певних обставин, не свідчить про неналежність, неповноту чи недостовірність такого відеозапису, якщо тільки такі розбіжності не впливають на можливість ідентифікації належності обставин, зафіксованих на відеозаписі, позбавляє суд та інших учасників судового провадження зрозуміти дійсний час зафіксованих обставин.

Що ж до посилань адвоката на не безперервність відеозапису, то як слідує з долученого до протоколу відеозапису місця події він має чітку і логічну послідовність подій, що мали місце під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , розвиток спілкування співробітників поліції із водієм, на ньому чітко зафіксовано висловлення ОСОБА_1 пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, та відмову водія ОСОБА_1 від проходження такого огляду, тобто всі події, що стосуються безпосередньо складу ст. 130 КУпАП та, зокрема, пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння зафіксовані на фрагментах відео, що є не мають розриву у часі.

Крім того, судом першої інстанції з метою отримання повного відеозапису відповідним запитом неодноразово було витребувано у Вишгородського РУП ГУНП в Київській області весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відповідь на вказаний запит надано лист від 13.12.2023 року № 6167вх (а.с. 59), в якому повідомлено, що строк зберігання відеозаписів становить 30 діб, у зв`язку з чим надати весь наявний та повний відеозапис, що здійснювався працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, неможливо.

Даними відеозапису також спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у спеціальному медичному закладі, з яких вбачається, що працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в спеціальному медичному закладі. Як від проходження огляду на місці зупинки автомобіля, так і від його проходження у медичному закладі, ОСОБА_1 чітко та безумовно відмовився, у подальшому повторно підтвердивши свою відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.Вказаний факт в суді першої інстанції підтвердили працівники поліції.

Доводи захисника щодо неповідомлення ОСОБА_1 про його права та обов`язки спростовуються як поясненнями працівників поліції, так і відомостями протоколу про адміністративне правопорушення, який у відповідній графі про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 268 КУпАП, містить підпис ОСОБА_1 . При цьому в своїх поясненнях по суті адміністративного правопорушення ОСОБА_1 вказав, що учора вживав алкоголь.

Неспроможними є й твердження захисника про неповноту пояснень свідків, оскільки свідки були залучені для фіксації відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, що безспірно вбачається з інших матеріалів справи.

Висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2024 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Ан І.М. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2024, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал