Справа № 144/1284/24
Провадження № 33/801/913/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач: Голота Л. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Голота Л. О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 15.10.2024 по справі № 144/1284/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, водій санітар медичного пункту 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Постановою Теплицького районного суду Вінницької області від 15.10.2024 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовлено. ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Як зазначено в постанові суду, 24.08.2024 о 00 год. 43 хв. ОСОБА_1 по вул. Лесі Українки у с. Мала Мочулка, Гайсинського району, Вінницької області керував автомобілем Fiat Scudo, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився, чим своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 24.10.2024 подав апеляційну скаргу (вх № 5168 від 30.10.2024) в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в постанові, фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову суду.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції : необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі; не враховано, що ОСОБА_1 є корисним в щоденному житті, його діяльність під час війни, він є солдатом, санітар-водій в/ч у Збройних Силах України, і маючи адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами це негативно вплине на його функціональні обов`язки та в цілому військової частини (підрозділу), де він служить народу України, виконуючи конституційний обов`язок, за рахунок керування автомобілем зберігає життя так як за посадою є водієм-санітаром; не надано оцінки наданим доказам, а саме довідці вх № 14289 від 26.09.2024 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України; не звернуто увагу й на перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності та відсутності заподіяної шкоди (ст. ст. 17, 18 КУпАП), а зазначення кількості проміле 00:47 не враховує допустиму похибку технічного приладу, технічного засобу. Крім того, застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення буде шкодити військовій частині.

До апеляційної скарги додано : копію довідки вх № 14289 від 26.09.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Ураховуючи обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про приєднання до матеріалів справи довідки вх № 14289 від 26.09.2024 з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

20.11.2024 на адресу Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання (вх № ЕП-3978 від 19.11.2024) ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 335 КПК України до звільнення його з військової служби. Клопотання обґрунтоване тим, що судом першої інстанції безпідставно було відмолено ОСОБА_1 у зупиненні провадженні у справі. ОСОБА_1 заперечує свою вину, бажає брати участь у розгляді справи, однак наразі перебуває у складі в/ч НОМЕР_1 Збройних Сил України та здійснює евакуацію поранених солдат України та їх доставку до госпіталів.

Ознайомившись із поданим клопотанням апеляційний суд дійшов висновку про відмову в його задоволення, оскільки ОСОБА_1 відповідно до положень КУпАП, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інших нормативно-правових актів України, був наділений правом на участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції дистанційно (за допомогою відеоконференцзв`язку) або через захисника. Даним правом апелянт не скористався. Водночас, безпідставне зупинення провадження у справі порушує завдання, передбачені статтею 1 КУпАП, а також встановлені законом (частина восьма статті 294 КУпАП) строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Крім цього, КУпАП передбачено лише можливість зупинення строків розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо) (частина 4 статті 277 КУпАП).

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належим чином про дату, час і місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП апеляційний суд вважає обґрунтованим та таким, що підтверджується наступними зібраними у справі доказами :

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 650970 від 24.08.2024, згідно якого 24.08.2024 о 00 год. 43 хв. ОСОБА_1 по вул. Лесі Українки у с. Мала Мочулка, Гайсинського району, Вінницької області керував автомобілем Fiat Scudo, державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій у встановленому законом порядку відмовився, чим своїми діями порушив п. 2.5 ПДР України. Від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення, подання заперечень та зауважень ОСОБА_1 відмовився /а. с. 2/;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів /а. с. 3/;

- направленням від 24.08.2024 на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції /а. с. 4/;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА № 277039, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. Зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 24.08.2024 о 00 год. 43 хв. ОСОБА_1 по вул. Лесі Українки у с. Мала Мочулка, Гайсинського району, Вінницької області керував автомобілем Fiat Scudo, державний номерний знак НОМЕР_2 , обладнаним засобами пасивної безпеки, не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР України, при цьому не мав при собі і не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.2.1 А ПДР /а. с. 5/;

- відеозаписом з місця події /а. с. 8/, з якого вбачається, що : працівники поліції у комендантську годину зупинено автомобіль Fiat Scudo, державний номерний знак НОМЕР_2 , (час 00:43 по 00:45:52), за кермом автомобіля знаходився ОСОБА_1 .. Під час спілкування з воді/м працівниками поліції були виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі, на що він відмовився (час 00:46:50 по 00:52).

Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 1.3, 1.9, 2.5 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись (пункт 27 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що положення КУпАП не регулюють порядок зупинення провадження у справі, за виключенням справ про адміністративні правопорушення, що пов`язані з корупцією. ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість та способи реалізації процесуальних прав, зокрема, шляхом надання письмових пояснень стосовно подій, висвітлених у протоколі, брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, взяти відпустку, передбачену законом та особисто прибути у судове засідання, а також не був позбавлений права скористатися юридичною допомогою адвоката для захисту його інтересів. Зважаючи на відсутність процесуально визначених КУпАП підстав для зупинення провадження у справі, місцевий суд зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі.

Аргументи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано, що ОСОБА_1 є корисним в щоденному житті, його діяльність під час війни, він є солдатом, санітар-водій в/ч у Збройних Силах України, і маючи адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами це негативно вплине на його функціональні обов`язки та в цілому військової частини (підрозділу), де він служить народу України, виконуючи конституційний обов`язок, за рахунок керування автомобілем зберігає життя так як за посадою є водієм санітаром, апеляційний суд не вважає такими, що виключають його адміністративну відповідальність, оскільки в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення буде шкодити військовій частині, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що у відповідності до п. 49 Закону України « Про Статут внутрішньої служби ЗСУ» саме на військовослужбовця покладений обов`язок постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано оцінки наданим доказам, а саме довідці вх № 14289 від 26.09.2024 про безпосередню участь ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, апеляційний суд оцінює критично, оскільки зазначена обставина враховується судом як обставина, що характеризує особу ОСОБА_1 ..

Доводи ОСОБА_1 про те, що місцевим судом не звернуто увагу й на перебування ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності та відсутності заподіяної шкоди (статті 17, 18 КУпАП) апеляційний суд вважає безпідставними.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з статтею 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана "передчасна" і "спізніла" крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові ВС від 6.02.2019 по справі № 463/1712/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що обставина справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 при відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння діяв в стані крайньої необхідності (тобто зазначена поведінка не свідчить про те, що ОСОБА_1 діяв саме для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода).

Безпідставними є й посилання в апеляційній скарзі на те, що зазначення кількості проміле 00:47 не враховує допустиму похибку технічного приладу, технічного засобу, адже ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Невизнання вини особою, яка притягається до адміністративної відповідальності суд розцінює, як специфічний, обраний особою, спосіб захисту, з метою уникнення відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення, за яке передбачене суворе стягнення у виді значного штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

При вирішенні справи суддею дотримано вимоги статей 245, 268, 280 КУпАП, адміністративне стягнення накладене відповідно до правил, передбачених статтею 33 КУпАП, з урахування даних про особу правопорушника, ступеня його вини, характеру вчиненого правопорушення.

Керуючись статтею 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Теплицького районного суду Вінницької області від 15.10.2024 по справі № 144/1284/24 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Л. О. Голота