КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/17507/24

03 липня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Ратнікової В.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року в справі про адміністративне правопорушення за п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 28 травня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року та закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що із прийнятою постановою, апелянт не погоджується та вважає її ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, адже суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав оцінку його доводам, викладеним у письмовому запереченні до протоколу.

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення від 10.05.2024 року складено з грубим порушенням наступних вимог КУпАП та вимог Інструкції про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 22.03.2017 року № 173, а саме: Протокол про адміністративне правопорушення № 17/3/3-1401нт від 10.05.2024 року, складений відносно нього, не відповідає вимогам форми та змісту, визначених Додатком 1 до Інструкції № 173 від 22.03.2017 року.

Відповідно до п. 1 Загальних положень Інструкції № 173 від 22.03.2017 року, дана Інструкція визначає порядок складання посадовими особами СБУ протоколів про адміністративні правопорушення.

Так, згідно з Додатком 1 до Інструкції № 173 від 22.03.2017 року, визначено форму та зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що обов`язкові для посадових осіб СБУ.

Звертає увагу суду на те, що під час складання протоколу йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено права, передбачені статтею 59 Конституції України, що на думку апелянта, є грубим порушенням його прав.

Вважає, що протокол складено в умовах його необізнаності щодо можливості мати право на професійну правничу допомогу та залучення відповідного адвоката, згідно із Законом України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 № 3551-ХІІ.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції.

Зазначає що, в порушення вимог ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складено пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка його вчинила.

Разом із тим, особа, яка склала протокол входила до складу комісії та підписувала акт спеціальної перевірки від 27.03.2024 року.

Вказує на те, що, в порушення вимог ст. 255 КУпАП, протокол складено особою без надання доказів щодо уповноваження такої особи на складення протоколу про адміністративні правопорушення за ст. 212-2 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за ст. 212-2 мають право складати уповноважені на те посадові особи: органів Служби безпеки України.

Разом з тим, відповідно до п 2. Розділу І Інструкції № 173 від 22.03.2017, протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 212-2 КУпАП, уповноважені складати співробітники СБУ відповідно до їх службових (посадових) обов`язків (інструкцій). .

Під час складання протоколу старший оперуповноважений 3 відділу 3 управління ДВКР СБ України старший лейтенант ОСОБА_2 не надав відповідні документи, що підтверджують уповноваження його на складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 212-2 КУпАП, таких доказів не було надано і до суду.

Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 256 КУпАП, оскільки об`єктивна сторона правопорушення не відповідає дійсності.

Вказує на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також, звертає увагу суду на те, що наявні у справі докази у своїй сукупності не надають можливості повно та достовірно встановити всі обставини вчинення адміністративного правопорушення за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та беззаперечно довести його вину у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення з огляду на наступне:

у пункті 4 висновків витягу з акту спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею від 27.03.2024 (арк.13-14 опису матеріалів) зазначено, що за фактами виявлених порушень необхідно провести службове розслідування.

На теперішній час, на виконання зазначеного пункту висновку витягу з акту експертизи, військовою частиною НОМЕР_1 НГУ проводиться службове розслідування, що підтверджується телеграмою від 07.05.2024 року, яка надійшла до військової частини НОМЕР_2 НГУ, щодо витребування копій документів на командира військової частини НОМЕР_2 НГУ.

Разом з тим, відповідно до ст. 20 Закону України «Про державну таємницю», дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, надається державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям за результатами спеціальної експертизи за умови, що вони додержуються передбачених законодавством вимог режиму секретності робіт та інших заходів, пов`язаних з використанням секретної інформації, порядку допуску осіб до державної таємниці, прийому іноземних громадян, а також порядку здійснення технічного та криптографічного захисту секретної інформації.

З огляду на викладене, звертає увагу суду на те, що спеціальна експертиза перевірки наявності умов, необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею проводилась Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України за поданою заявкою військової частини НОМЕР_1 НГУ у зв`язку із закінченням терміну дії спеціального дозволу на провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею. За результатом спеціальної експертизи перевірки наявності умов, необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею військовою частиною отримано спеціальний дозвіл на провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею, а в Акті спеціальної експертизи не зазначено, що виявлені порушення мають ознаки адміністративних.

Таким чином, витяг з акту спеціальної експертизи від 27.03.2024 року не може бути використаний як доказ для встановлення його вини за п. 6 ч. І ст. 212-2 КУпАП, оскільки на теперішній час не надано матеріалів та відповідного висновку за результатами службового розслідування за фактами порушень, зазначених в акті.

Пояснення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_3 , в присутності якого здійснювалася спеціальна експертиза (арк.30-31 опису матеріалів), на думку апелянта, не можуть визнаватися належними і допустимими доказами у даній справі, адже зазначена особа була його підлеглою під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 НГУ та притягалася ним до дисциплінарної відповідальності за порушення (в тому числі, зазначені в акті спеціальної експертизи) за результатами проведених військовою частиною НОМЕР_1 службових розслідувань у 2023 році. Оскільки свідок у своїх поясненнях не повідомив СБУ про вказані факти, вважає за необхідне опитати його у судовому засіданні.

Документальні матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 НГУ 02.05.2024 року, не містять доказів, які прямо доводять його вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що наданий до суду протокол про адміністративне правопорушення від 10.05.2024 року складено з порушенням вимог ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП та разом з доданими до нього матеріалами не дає можливості повно та достовірно встановити всі обставини вчинення адміністративного правопорушення за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП та беззаперечно довести вину особи, яка притягається до адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.

Представник Служби безпеки України Кирило Добровольський в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено судом, 10 травня 2024 року старшим оперуповноваженим 3 відділу 3 управління Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України старшим лейтенантом ОСОБА_4 , керуючись статтями 254, 255, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було складено протокол №17/3/3-1401НТ про те, що громадянин ОСОБА_1 , у період часу з 13 по 14 березня 2024 року на підставі заявки на надання спеціального дозволу на провадження діяльності, пов 'язаної з державною таємницею, військової частини НОМЕР_1 НГ України від 28.02.2024 року №368дск/рсо за участі спеціальної експертної комісії СБ України була проведена спеціальна експертиза наявності умов, необхідних для провадження такої діяльності.

Зокрема, на час проведення спеціальної експертизи безпосереднє керівництво та контроль за забезпеченням охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 НГ України, відповідно до вимог статей 5 та 37 Закону України «Про державну таємницю» , здійснював командир військової частини НОМЕР_1 НГ України полковник ОСОБА_1 .

При цьому, у зв`язку з не забезпеченням охорони державної таємниці та не забезпеченням контролю за охороною державної таємниці в ході проведення експертизи були виявлені факти порушень законодавства про державну таємницю, а саме:

Загрози витоку секретної інформації:

станом на час проведення спецекспертизи командир 4 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГ України ОСОБА_5 перебував на номенклатурній посаді, яка потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, при цьому останній перебував на вказаній посаді у період часу з 01.10.2023 року, проте, станом на час проведення експертизи зазначеному військовослужбовцю допуск до державної таємниці не оформлено (порушено пункти 49, 56 Порядку-939).

Інші порушення:

за I, II, Ш, квартали 2023 року не проводилась перевірка наявності матеріальних носіїв секретної інформації, вказане порушення було виявлено під час «проведення загальної перевірки наявності матеріальних носіїв секретної інформації з 2022 та 2023 роки», призначеної наказом року № 259 дск/рсо та наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 29.12.2023 року. Акт вказаної перевірки був наданий членам комісії зі спеціальної експертизи 13.03.2024 року (порушено пункти 116, 434, 435, 436 Порядку-939);

в приписах на виконання завдання №454рсо від 09.11.2022, №27/14/689рсо від 31.03.2023, №27/14/688рсо від 31.03.2023, №27/14-687рсо від 31.03.2023, №50/13/395рсо від 05.04.2023 та №50/13-394рсо від 05.04.2023 відсутні данні щодо переліку матеріальних носіїв секретної інформації, до яких відрядженим особам надавався доступ, ступінь секретності відомостей, з якими вони ознайомлювались, а також відсутні підписи командира військової частини та начальника режимно-секретного відділення військової частини НОМЕР_1 НГ України (порушено пункти 109, 110, 111 Порядку - 939);

в наказі командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від 08.08.2023 року №40рсо «Про надання доступу до державної таємниці» підпис командира військової частини НОМЕР_1 НГ України, а також внутрішні візи посадових осіб відсутні, при цьому вказаний наказ зареєстрований під номером 524нт від 08.08.2023 року та підшитий до справи №2т, том II, сторінка 63-65, що свідчить про внесення недостовірних даних до облікових карток громадян про надання допуску та доступу до державної таємниці (всього 11 військовослужбовців), (порушено пункт 92 Порядку - 939);

не був заведений спеціальний робочий зошит РСВ, в який щомісячно мають вноситись результати перевірок наявності матеріальних носіїв секретної інформації (порушено пункт 438 Порядку-939);

наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГ України від (ГК01.2024 №1рсо/д військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України надано доступ до матеріальних носіїв секретної інформації, з відповідним записом в обліковій картці громадянина про надання допуску та доступу до державної таємниці (форма 6), без попереднього погодження із СБ України відповідних змін до номенклатури посад (всього 17 військовослужбовців), (порушено пункт 51 Порядку-939);

у військовій частини НОМЕР_1 НГ України не існує наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 20рсо від 21.03.2022 року «Про надання доступу до державної таємниці» відповідно до якого в облікових картках (форми 6) громадян про надання допуску та доступу до державної таємниці, було надано доступ до державної таємниці 35 військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України (порушено статтю 21 Закону та пункти 41, 65 Порядку - 939);

у військовій частини НОМЕР_1 НГ України не існує наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 21рсо від 23.03.2022 «Про надання доступу до державної таємниці» відповідно до якого в облікових картках (форми 6) громадян про надання допуску та доступу до державної таємниці, було надано доступ до державної таємниці 13 військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 НГ України (порушено статтю 21 Закону та пункти 41, 65 Порядку - 939);

станом на час проведення спецекспертизи відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГ України № 20рсо від 21.03.2022 року «Про надання доступу до державної таємниці», якого не існує, був наданий доступ до державної таємниці за формою 3, заступнику командира 4 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 НГ України майору ОСОБА_6 , проте облікова картка про надання доступу до державної таємниці та забов 'язання ОСОБА_6 , у зв`язку з доступом до державної таємниці, у військовій частині НОМЕР_1 НГ України відсутні (порушено статтю 21 Закону та пункти 41, 65 Порядку - 939

При цьому, ОСОБА_1 має доступ до державної таємниці за формою 1, що включає в себе фактичний доступ до інформації з грифами секретності «таємно», «цілком таємно», «особливої важливості» та надав письмову згоду (забов 'язання) на визначені законом обмеження прав у зв 'язку з допуском до щодо державної таємниці.

Таким чином, всупереч взятих на себе обов 'язків щодо збереження режиму секретності громадянина України з доступом до державної таємниці та внаслідок порушення пунктів 41, 49, 51, 56, 65, 92, 109, 110, 111, 116, 434, 435, 436, 438 "Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, ОСОБА_1 , не вживав заходів щодо забезпечення та належного контролю за охороною державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 НГ України, як командир військової частини. Вказані факти підтверджується витягом з акту «спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею» №26/1/3-3301дек, який 28.03.2024 був затверджений Першим заступником Голови Служби безпеки України генерал-майором ОСОБА_7 , відповідним поясненням військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 НГ України в присутності якого здійснювалась спеціальна експертиза та документальними матеріалами, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 НГ України вх. №3/1174нт від 02.05.2024 та вх. №3/1212нт від 07.05.2024.

Таким чином, ОСОБА_1 , як командир військової частини, не вжив заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпечив контроль за охороною державної у військовій частині НОМЕР_1 НГ України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене пунктом 6 частини 1 статті 212-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Із пояснень ОСОБА_1 вбачається, що з порушеннями, зазначеними в протоколі №17/3/3-1401НТ від 10.05 2024 року, він не згоден та свою провину заперечує. Зазначені в протоколі порушення були виявлені внутрішньою перевірочною комісією з питань таємниці, призначеною у військовій частині : Акт від 02.11.2023 року № 726 , Акт від 06.12.2023 року № 805, Акт від 18.01.2024 року № 95. За виявленими фактами ним, як командиром військової частини були призначені службові розслідування. За результатами розслідувань винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності. За результатами перевірок та розслідувань встановлено, що втрат секретності не допущено, розголошення державної таємниці не допущено. Недоліки, які були допущені та виявлені комісіями, усунуті. Актом спеціальної експертизи наявності умов необхідних для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею військової частини НОМЕР_1 НГ визначений висновок: «Умови, необхідні для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею у військовій частині НОМЕР_1 НГУ відповідно до вимог статті 20 Закону створено. Наявні окремі недоліки ( порушення) вимог режиму секретності. Зазначає, що ці порушення були попередньо виявлені під час перевірок внутрішніми комісіями військової частини в актах експертизи і мали місце протягом року. Недоліки виявлялися і усувалися військовою частиною. Також зазначає, що відповідно до вимог наказу СБУ від 22.03.2017 року № 173, розділ ІІ п.4, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Старший оперуповноважений 3 відділу 3 управління Департаменту військової контррозвідки СБУ старший лейтенант ОСОБА_4 знав та володів інформацією про недоліки виявлені комісіями ще до проведення спеціальної експертизи, а саме після проведення перевірок внутрішніми комісіями протягом жовтня 2023 січня 2024 року.

До функціональних обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зокрема, відноситься обов`язок знати про дійсний стан справ у підрозділах військової частини і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

Із витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 березня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 призначено командиром військової частини НОМЕР_2 , звільнивши його з посади командира військової частини НОМЕР_1 з 13 березня 2024 року.

Із копій зобов`язань громадянина України у зв`язку з доступом до державної таємниці вбачається, що ОСОБА_1 23 вересня 2016 року, 11 листопада 2016 року, 15 березня 2022 року, 21 березня 2022 року, 06 квітня 2023 року був поінформований про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці.

Закон України «Про державну таємницю» є спеціальним законом, який регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

У статті 1 Закону України «Про державну таємницю» наведено наступні визначення:

державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою;

допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації;

доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень;

охорона державної таємниці - комплекс організаційно-правових, інженерно-технічних, криптографічних та оперативно-розшукових заходів, спрямованих на запобігання розголошенню секретної інформації та втратам її матеріальних носіїв.

Згідно ст. 5 Закону України «Про державну таємницю» забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

Згідно ст. 20 Закону України «Про державну таємницю» державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. Керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, що провадять діяльність, пов`язану з державною таємницею, мають бути обізнані з чинним законодавством про державну таємницю.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну таємницю» керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій зобов`язані здійснювати постійний контроль за забезпеченням охорони державної таємниці. Служба безпеки України має право контролювати стан охорони державної таємниці в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, а також у зв`язку з виконанням цих повноважень одержувати безоплатно від них інформацію з питань забезпечення охорони державної таємниці. Висновки Служби безпеки України, викладені в актах офіційних перевірок за результатами контролю стану охорони державної таємниці, є обов`язковими для виконання посадовими особами підприємств, установ та організацій незалежно від їх форм власності.

Згідно п. 3 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939, забезпечення охорони державної таємниці на підприємстві, в установі, організації покладається на їх керівників. Керівник підприємства, установи, організації зобов`язаний бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері охорони державної таємниці, із станом справ у структурних підрозділах підприємства, установи, організації, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці на підприємстві, в установі, організації.

Згідно ст. 39 Закону України «Про державну таємницю» посадові особи та громадяни, винні у порушенні встановленого законодавством порядку надання допуску та доступу до державної таємниці, невжитті заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпеченні контролю за охороною державної таємниці, несуть дисциплінарну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідальність за п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП настає за порушення законодавства про державну таємницю, а саме - невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та незабезпечення контролю за охороною державної таємниці (п. 6).

Об`єктом правопорушення за ст. 212-2 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державної таємниці.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про державну таємницю, а саме, у вчиненні діянь, зазначених у п. 1-9 ч. 1 цієї статті (склад - формальний).

Суб`єкт адміністративного проступку - спеціальний (громадяни і посадові особи, які мають доступ до державної таємниці) (ч. 1 цієї статті); особливий (громадяни і посадові особи, які мають доступ до державної таємниці, і які вже піддавалися адміністративному стягненню за аналогічне правопорушення) (ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язаний бути обізнаним з вимогами законодавства у сфері охорони державної таємниці, своєчасно вживати заходів для забезпечення режиму секретності, здійснювати постійний контроль за охороною державної таємниці в установі, однак всупереч взятих на себе обов`язків щодо збереження режиму секретності громадянина України з доступом до державної таємниці та внаслідок порушення пунктів 41, 49, 51, 56, 65, 92, 109, 110, 111, 116, 434, 435, 436, 438 'Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939, ОСОБА_1 не вживав заходів щодо забезпечення та належного контролю за охороною державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 НГ України, як командир військової частини.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме:

даними з протоколу про адміністративне правопорушення № 17/3/3-1401 НТ від 10 травня 2024 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, яким зафіксовано дату, місце та обставини вчинення правопорушення, який складений уповноваженою особою;

витягом з акту спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності пов`язаної з державною таємницею від 28 березня 2024 року;

поясненнями, наданими ОСОБА_3 26 квітня 2024 року;

службовою характеристикою;

витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 березня 2024 року про призначення ОСОБА_1 командиром військової частини НОМЕР_2 , звільнивши його з посади командира військової частини НОМЕР_1 з 13 березня 2024 року;

функціональними обов`язками командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, якими передбачено, що командир повинен знати про дійсний стан справ у підрозділах військової частини і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці;

копіями зобов`язань громадянина України у зв`язку з доступом до державної таємниці, згідно яких ОСОБА_1 23 вересня 2016 року, 11 листопада 2016 року, 15 березня 2022 року, 21 березня 2022 року, 21 березня 2022 року, 06 квітня 2023 року був поінформований про відповідальність за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці.

Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази отримані у передбачений законом спосіб, уповноваженими особами, є об`єктивними, відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.

За наведених обставин, встановивши, що надані докази є належними, допустимими та достатніми, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч.1 ст. 212-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, допустив порушення законодавства України про державну таємницю (ст. 5, 37 Закону України «Про державну таємницю»), внаслідок невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та відсутності контролю з його боку, як керівника відповідного державного органу, за забезпеченням охорони державної таємниці.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в порушення вимог ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення складено пізніше 24 годин з моменту виявлення особи, яка його вчинила, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП, п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок оформлення в Службі безпеки України матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України від 22.03.2017 року № 173 , протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 10 Розділу ІІ Інструкції № 173 у разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення та (або) отримання примірника протоколу, примірник складеного протоколу рекомендованим листом із повідомленням про вручення та з описом вкладення протягом двох робочих днів від дати складення протоколу разом із супровідним листом у конверті з позначкою «особисто» надсилаються такій особі, про що зазначається у протоколі.

Однак, вказаними нормами закону не визначено правові наслідки в разі несвоєчасного оформлення відповідного протоколу уповноваженою на те посадовою особою та відсутності в матеріалах справи відомостей щодо його направлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Посилання апелянта на те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності висновків суду першої інстанції не спростовує, так як при розгляді справи суд оцінює протокол про адміністративне правопорушення в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що під час складання протоколу йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено права, передбачені статтею 59 Конституції України, що на думку апелянта, є грубим порушенням його прав, наслідком чого є складення відносно нього протоколу в умовах його необізнаності щодо можливості мати право на професійну правничу допомогу та залучення відповідного адвоката, згідно із Законом України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 року № 3460-VI та Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 року№ 3551-ХІІ, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, з огляду на те, що вказане спростовується матеріалами справи, а саме- протоколом про адміністративне правопорушення № 17/3/3-1401НТ. Із вказаного протоколу, а саме з п.12 вбачається, що громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, зокрема, і щодо того, що особа при розгляді справи має право користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, особисто чи за дорученням юридичної особи. Із вказаними правами ОСОБА_1 був ознайомлений 10 травня 2024 року, про що свідчить його власноручний підпис у протоколі ( а.с. 4).

Доводи ОСОБА_1 про те, що зазначені в Акті спеціальної експертизи наявності умов, необхідних для провадження діяльності, пов?язаної з державною таємницею та в протоколі про адміністративне правопорушення порушення дійсно мали місце, проте, його вини в цьому немає, так як ним вживались дії щодо виявлення та усунення вказаних порушень шляхом призначення службових розслідувань у військовій частині НОМЕР_1 15.12.2023 року та 28.02.2024 року, матеріали яких були надані апеляційному суду, за результатами яких посадові особи військової частини понесли відповідні стягнення, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Згідно ст. 5 Закону України «Про державну таємницю» забезпечення охорони державної таємниці відповідно до вимог режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, діяльність яких пов`язана з державною таємницею, покладається на керівників зазначених органів, підприємств, установ і організацій.

До функціональних обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зокрема, відноситься обов`язок знати про дійсний стан справ у підрозділах військової частини і здійснювати контроль за забезпеченням охорони державної таємниці.

Таким чином, за невжиття заходів щодо забезпечення охорони державної таємниці та не забезпеченні контролю за охороною державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 НГУ несе командир військової частини.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст.212-2 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: