Єдиний унікальний номер 448/189/24
Провадження № 3/448/420/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2024 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Юрій БІЛОУС, розглянувши матеріали справи, що надійшли з ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Дрогобич Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення (надалі КУпАП),

учасники справи:

особа, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_2 ,

про права передбачені ст.268 КУпАП, ст.10 і 63 Конституції України особі роз`яснено,

в с т а н о в и в:

І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи:

До Мостиського районного суду надійшли матеріали справи про притягнення ОСОБА_3 , до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Із протоколу серії ЗхРУ №283013 від 30.01.2024 року, вбачається наступне: начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) майором ОСОБА_4 допущено неналежне виконання службових обов`язків через недбале ставлення до них, що виразилось у несвоєчасному виявленні та припиненні правопорушення, вжиття заходів щодо усунення причин та передумов їхньої появи та негайній доповіді начальнику відділу прикордонної служби про адміністративне правопорушення вчинене підлеглим персоналом, та призвело у виявленні 26.01.2024року об 17:30год., заступником начальника відділу організації прикордонного контролю ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_19 штаб-сержанта ОСОБА_5 під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» з особистим мобільним телефоном, що не належать Державній прикордонній службі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

На думку автора протоколу, військовослужбовець ОСОБА_6 , допустив невиконання вимог абзацу 2, 3, 5 та 36 підпункту 2.2 пункту 2 посадової інструкції начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А), затвердженої наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №48-од від 23.02.2023 року, тобто недбало поставився до військової служби в умовах особливого періоду, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ІІ. Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення:

Особа, що притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечив обставини, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. Пояснив, що при складанні протоколу автором такого не було належним чином встановлено обставини справи та внесені в протокол відомості, що не підтверджені доказами, що є порушенням вимог ст.251 КУпАП. Зазначив, що подія мала місце 29.01.2024 року, а не 26.01.2024 року, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення. Також посилався на те, що додані до спірного протоколу докази датовані лише 30.01.2024 року. В таких, зокрема в його письмових поясненнях і письмових поясненнях військовослужбовця ОСОБА_7 , від того ж таки числа, зазначено, що перевірка за участю підполковника ОСОБА_8 мала місце 29.01.2024 року. Також наголосив на тому, що у письмових поясненнях, які ним було надано на ім`я автора протоколу, він чітко висловив свою позицію, щодо відсутності у нього доповіді про виявлені перевіркою прорахунки.

Просив викликати і допитати в судовому засіданні капітана ОСОБА_9 .

З огляду на наведені ним обставини просить адміністративну справу щодо нього закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ІІІ. Застосоване судом законодавство, оцінка суду щодо фактичних обставин справи та висновки суду на підставі наданої оцінки:

Заслухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 , об`єктивно проаналізувавши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього документи, приходжу до наступних висновків.

Положеннями частини 2 статті 7 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення, визначених у ст.255 КУпАП.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт.

Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до чинного законодавства України протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом і основним джерелом доказів у справі, оскільки саме він має містити повні та точні відомості про вчинення правопорушення, його кваліфікацію, дані про потерпілих, свідків, якщо вони є. Саме протокол про адміністративне правопорушення є документом, в якому формулюється суть правопорушення.

Протокол складається у кожному випадку виявлення адміністративного правопорушення, він є єдиною формою документу, в якому фіксується факт вчинення допущеного порушення, ніякого іншого документу про прийняття до провадження уповноваженими органами не оформляється. Від того, наскільки грамотно, змістовно і умотивовано складений протокол, залежить якість розгляду справи про адміністративне порушення, правильність розгляду справи по суті й обґрунтованість застосування адміністративного стягнення.

Протокол про адміністративне правопорушення - це комплексне джерело доказової інформації. Однак він набуває значення доказу в таких випадках, коли: по-перше, протокол складений уповноваженою на те посадовою особою; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим коментованою статтею.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Склад адміністративного правопорушення включає в себе ознаки, які характеризують зовнішній прояв поведінки особи, його спрямованість та наслідки; ознаки, що характеризують правопорушника і його психічне ставлення до скоєного. Відповідно ознаки складу адміністративного правопорушення об`єднаються у чотири групи (елементи): об`єкт адміністративного правопорушення, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, суб`єкт адміністративного правопорушення та суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Всі зазначені елементи складу адміністративного правопорушення є обов`язковими. Суб`єктивна сторона - відображає психічне ставлення особи до скоєного діяння і наслідків, що наступають в результаті цього діяння. Вина особи - є необхідним елементом суб`єктивної сторони.

Оскільки протокол є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин інкримінованого особі адміністративного правопорушення і повинен провадитися судовий розгляд.

З цього слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу адміністративного правопорушення у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення.

Із протоколу серії ЗхРУ №283013 від 30.01.2024 року, вбачається наступне: начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) майором ОСОБА_4 , допущено неналежне виконання службових обов`язків через недбале ставлення до них, що виразилось у несвоєчасному виявленні та припиненні правопорушення, вжиття заходів щодо усунення причин та передумов їхньої появи та негайній доповіді начальнику відділу прикордонної служби про адміністративне правопорушення вчинене підлеглим персоналом, та призвело у виявленні 26.01.2024 року об 17:30год., заступником начальника відділу організації прикордонного контролю ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_19 штаб-сержанта ОСОБА_5 під час несення служби в прикордонному наряді «Огляд транспортних засобів» з особистим мобільним телефоном, що не належать Державній прикордонній службі та не входять до предметів екіпірування прикордонного наряду.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно п.7 Розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення).

Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Як встановлено суддею, військовослужбовець ОСОБА_6 , в судовому засіданні заперечив дійсність обставин, які наведені у спірному протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому пояснив те, що подія мала місце 29.01.2024 року, а не 26.01.2024 року, як це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.

Вказане також стверджується письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_3 від 30.01.2024 року, котрі знаходяться при матеріалах справи, де зазначено наступне: «В період з 20:00 год. 28.01.2024 року по 08:00год. 29.01.2024 року виконував обов`язки в п/н «СЗПН» в ППр « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Супровід підполковника ОСОБА_10 29.01.2014 року здійснював «СЗПН» в ППр «ІНФОРМАЦІЯ_1» капітан ОСОБА_11 , про виявлені нею прорахунки доповіді мені не надходило».

Слід зазначити те, що невідповідність у вказаних датах, зокрема, між 26.01.2024 року і 29.01.2024 року, нівелюють наявність самої події, яка зазначена в протоколі, оскільки як такої події вказаного дня та часу не було.

Так 26.01.2024 року перевірки не було, а 29.01.2024 року така ймовірно мала місце, що також прослідковується із долученого до матеріалів справи графіку перевірок офіцерами ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) з 29.01.2024 року по 04.02.2024 року.

Допитаний капітан ОСОБА_12 безпосередньо у судовому засіданні показав: в період з 08:00год, 29.01.2024року по 20:00год, 30.01.2024року він виконував наказ на охорону державного кордону України в прикордонному наряді «СЗПН» в ППр для автомобільного сполучення «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Близько 17:20год., 29.01.2024року до ППр « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на власному т/з прибула ЗН ПК п/п-к ОСОБА_13 ..

Близько 18:30год,, він отримав доповідь від п/н «ОТЗ-вантажі» штаб-сержанта ОСОБА_14 , про те, що ЗН ПК п/п-к ОСОБА_15 , виявлено особистий телефон.

Зазначив, що жодної доповіді керівництву, а саме: майору ОСОБА_16 , він не здійснив, у зв`язку з тим, що не були доведені результати перевірки і невстановлені на той час недоліки.

Таким чином, обставини наведені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_4 , знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Показання свідка, а також вивчені ті, нечисленні документи, які надані до протоколу про адміністративне правопорушення цілковито спростовують умисел на допущення неналежного виконання службових обов`язків чи недбале ставлення до таких, особою, щодо якої скеровані матеріали.

Слід наголосити, що ті документи, які додано до протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: рапорт ОСОБА_17 , службова характеристика, копії службового посвідчення та посадової інструкції, не містять у собі жодного інформативного значення, в розрізі вимог КУпАП, для розгляду адміністративної справи чи для встановлення або доведення вини, ОСОБА_3 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КУпАП.

Вищевикладене свідчить про те, що уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення особою не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950р., ратифікованою Україною 17.97.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумціях.

Згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії, викладеній у протоколі про адміністративне правопорушення.

Наявність таких обставин, які свідчать про можливість іншого тлумачення події, аніж викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, має бути спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною згідно з протоколом про адміністративне правопорушення.

Обов`язкова відповідність судового процесу у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КУпАП таким засадам, як верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів безумовно має враховуватись як особами, яких звинувачують у скоєнні адміністративного правопорушення, та їх захисниками, так і судом, що здійснює розгляд відповідних справ.

Згідно рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, яке є обов`язковим до виконання на території України, фактичні дані або будь-які інші докази, одержані в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо є неналежними доказами.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи те, що при розгляді справи, доказів, що стверджують факт скоєння ОСОБА_4 , правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП не було встановлено, а за відсутності будь-яких інших доказів, передбачених ст.251 КУпАП, вина особи не може встановлюватися тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що необхідно закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

ІV. Судові витрати:

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» та ст.40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч.2 ст.284 та ст.247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору з ОСОБА_18 .

Керуючись статтями 1,7, 9, 245, 247, 251, 276, 283-285 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за частиною 2 статті 172-15 КУпАП, закрити на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, - у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її захисником до Львівського апеляційного суду через місцевий суд протягом десяти днів з дня її винесення, а також потерпілим.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя Юрій БІЛОУС