ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу у режимі відеоконференції за апеляційною скаргою адвоката Пінчук Ю.В. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 ч.2 КУпАП.

Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 26 січня 2024 року о 04:40 годині був виявлений спільно з громадянином ОСОБА_2 прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на території Хотинської ОТГ Дністровського району Чернівецької області, на околиці населеного пункту Атаки, на напрямку 919 прикордонного знаку, на відстані 30 км від лінії державного кордону України за спробу незаконного перетину державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто своїми діями вчинив адміністративне правопорушення відповідальність, за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Адвокат Пінчук Ю.В. у своїй апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, тому судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

ЄУНСС №724/345/24 Головуючий у І інстанції: Скрипник С.М.

Провадження №33/822/313/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.2 ст. 204-1 КУпАП

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не викликався до суду з приводу розгляду щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, суд не вжив заходи щодо безпосереднього дослідження доказів, не забезпечив можливість особі, яка притягується до відповідальності, надати свої особисті пояснення, не з`ясував чи відповідають дійсності відібрані від нього пояснення на місці складання протоколу та чи були вони надані в добровільному порядку.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, матеріалам та обставинам справи, тому судове рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Вважає постанову районного суду такою, що постановлена судом в порушення вимог КУпАП, без з`ясування усіх обставин справи, тому має бути скасована, а справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП закрита у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, звертає увагу на те, що судовий розгляд даної справи відбувся без повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання. З сайту Хотинського районного суду Чернівецької області стало відомо про судове засідання, яке повинно відбутися саме 01.02.2024 року. В цей день, 01.02.2024 року захисником ОСОБА_1 - адвокатом Пінчук Ю.В. через Електронний суд була направлена заяву про відкладення судового засідання та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи через підключення до сервісу Електронний суд. Проте судом було проігнорована дана заява та справа була розглянута без повідомлення та участі ОСОБА_1 .. Лише 22.02.2024 року ОСОБА_1 отримав примірник даної постанови, а 29.02.2024 звернувся з апеляційною скаргою, однак апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернув апеляційну скаргу. Просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду.

Згідно ст. 289 КпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції дійсно не було повідомлено ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання справи щодо нього, примірник постанови він отримав 22.02.2024, а апеляційну скаргу подав вперше 29.02.2024, проте йому було відмовлено.

Отже, на думку суду, апелянтом з поважних причин пропущений строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а тому його слід поновити.

Громадянин ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча і був належним чином повідомлений, поважних причин не навів і документів на підтвердження поважності не надав. Проте, в його інтересах у судове засідання в режимі відеоконференції прибула адвокат Пінчук Ю.В. яка підтримала повністю подану апеляційну скаргу та просила її задовільнити з підстав зазначених в ній.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Перевіривши апеляційну скаргу адвоката Пінчук Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 , заслухавши доводи його захисника, який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

У відповідності зі ст. 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таких вимог суддя районного суду дотримався не в повній мірі при розгляді даної справи.

Відповідно ч.1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).

Адміністративна відповідальність за ч.2 ст. 204-1 КУпАП настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно ст. 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч.1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч.2 ст. 251, ст. 255 КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №130918 від 26.01.2024 року вбачається, що 26 січня 2024 року о 04 год. 40 хв. ОСОБА_1 був виявлений спільно з ОСОБА_2 , прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване на території Хотинської ОТГ Дністровського району Чернівецької області на околиці н.п. Атаки, на напрямку 919 прикордонного знаку - 30 км. від лінії державного кордону за спробу незаконного перетинання державного кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, чим порушив вимоги ст. 9, ст. 12 ЗУ «Про державний кордон України» від 04.11.1991 р., відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Разом з тим, приймаючи рішення, районний суд залишив поза увагою, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було затримано на напрямку 919 прикордонного знаку, на відстані 30 км. від лінії державного кордону України прикордонним нарядом «Контрольний пост» на ділянці відповідальності прикордонної служби «Мамалига».

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », маршрут руху порушника разом із ОСОБА_2 та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

Окрім того, у матеріалах справи відсутній протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, що свідчить про те, що у ОСОБА_1 не вилучались жодні речі та документи, які б могли вказувати про намір перетину ним державного кордону.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, зазначені висновки судді суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП за обставин, викладених у постанові, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, належним чином не умотивовані та не ґрунтуються на законі.

Жоден з перерахованих у постанові судді доказів не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, наявності у нього умислу на перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів.

На думку суду, докази, на які послався суд першої інстанції, неможливо визнати належними, допустимими та достовірними. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КпАП України.

Ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у порушенні правил перетину державного кордону України у групі осіб, в судовому засіданні суду 1-ї інстанції та апеляційному суді встановлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє дійти висновку про законність, обґрунтованість та умотивованість судового рішення з наведених вище підстав, у зв`язку з чим постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Пінчук Ю.В. - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 01.02.2024 року.

Постанову Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 , скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 Куп АП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська