Дата документу Справа № 335/1741/23
запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/73/24Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В.
Єдиний унікальний №335/1741/23Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі ОСОБА_1 і її захисника Кошліченко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Кошліченко Н.В. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 08.02.2023 року о 00 год. 01 хв. по вул.Заводській у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2108» д.н.з. НОМЕР_1 відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушила п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винною за ч.1 ст.130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

У спільній апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її захисник Кошліченко Н.В. просили скасувати постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Свої вимоги мотивували тим, що постанова суду є незаконною, оскільки судом не в повній мірі встановлено всі обставини справи, не надано належної оцінки доводам сторони захисту та не забезпечено можливість допитати свідка.

Наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення не оспорюється, натомість апелянти зазначають, що вказане правопорушення було вчинено особою в стані крайньої необхідності.

Заслухавши ОСОБА_1 і її захисника Кошліченко Н.В., які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується

- відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №389318 від 08.02.2023 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 08.02.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про дії ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до положень ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.

Крайню необхідність можна визнати правомірною лише за наявності наступних обставин (ознак): небезпеку не може бути усунуто іншим шляхом, окрім як заподіянням шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Заподіяна в стані крайньої необхідності шкода повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої не може бути виправдано станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинно бути покладено як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяла в стані крайньої необхідності, не є переконливими. Не впливають на законність та обґрунтованість судового рішення наступні аргументи сторони захисту. А саме: той факт, що ОСОБА_1 перебувала у шоковому стані внаслідок загрози її життю, яка нібито мала місце 08.02.2023 року. А також дані, що після вживання алкоголю вона була вимушена сісти за кермо автомобіля й самостійно поїхати, оскільки під час дії комендантської години не було можливості викликати таксі та інших варіантів добратися додому. А також відомості, що в нічний час доби ані людей, ані автомобілів не було та жодної небезпеки для оточуючих дії ОСОБА_1 потенційно не становили. Вищезазначене в даному випадку не виключає винуватість останньої у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП правопорушення.

Вказане не є підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що були вчинені в стані крайньої необхідності у розумінні ст.18 КУпАП.

Зазначені обставини жодним чином не позбавляли ОСОБА_1 обов`язку, як водія транспортного засобу, виконати вимоги п.2.5 ПДР. Однак від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 все одно відмовилася.

Суд враховує, що зі змісту апеляційної скарги не встановлено та під час апеляційного розгляду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння була пов`язана з усуненням нею небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута в інший спосіб, ніж відмова від проходження огляду на стан сп`яніння.

Судом не встановлено даних, які би свідчили про існування такої загрози, яка була викликана необхідністю у ОСОБА_1 відмовлятися від проходження нею огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку та порушувати вимоги п.2.5 ПДР.

В даному випадку, позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності, не узгоджується з вимогами закону та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з усуненням передбаченої ст.18 КУпАП небезпеки.

Вказані доводи апелянтів суд розцінює як спосіб захисту та намагання ухилитися від встановленої законом відповідальності.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими й виправданими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги про скасування судового рішення на зазначених підставах.

Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Спільну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її захисника Кошліченко Ніни Валеріївни залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2023 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар