КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №760/1491/24 Суддя І інстанції - Мозолевська О.М.
Провадження № 33/824/1775/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Онисковця М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024, про притягнення до адміністративної відповідальності за 122-4, 124 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024, ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення:

за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок;

за ст. 122-4 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

На підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 22.12.2023 о 22 год. 50 хв., на вул. Металістів, 20, що в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Land Rover» моделі «Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , при здійсненні руху заднім ходом не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Proace», державний номерний знак НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Разом з цим, ОСОБА_1 , 22.12.2023 о 22 год. 50 хв., на вул. Металістів, 20, що в м. Києві, керуючи автомобілем марки «Land Rover» моделі «Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_1 , при здійсненні руху заднім ходом не звернулася за допомогою до сторонніх осіб, що призвело до зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota» моделі «Proace», державний номерний знак НОМЕР_2 , та не дочекавшись прибуття працівників поліції, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушила вимоги п.2.10.а, п.2.10.д ПДР, за що відповідальність передбачена ст.122-4 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, адвокат Онисковець М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження та істотним порушенням вимог чинного законодавства, просить скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та закрити в цій частині провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із вчиненням діяння в умовах крайньої необхідності.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що 22.12.2024 о 22 год. 50 хв., ОСОБА_1 , виїжджаючи з паркінгу бізнес-центру, зачепила припаркований неподалік автомобіль «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 . Одразу після події вона повідомила про це охоронця бізнес-центру, на парковці якого трапився наїзд, залишила свої контактні дані, зокрема номер телефону із зазначенням свого імені та державного номеру автомобіля, а також залишила лист паперу зі своїм номером телефону та ім`ям на лобовому склі автомобіля «Toyota». З огляду не те, що подія відбулась у нічний час, о 22 год. 50 хв., водночас, внаслідок збігу обставин, що не могли бути заздалегідь передбачені, склалась ситуація за якої чотирирічна дитина ОСОБА_1 , в цей самий час залишилась вдома сама. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_1 виховує свою малолітню дитину самостійно, оскільки розлучена, батько участі у вихованні дитини не бере. Інших родичів, які б могли допомогти ОСОБА_1 в цей час та прибути до її помешкання для того аби доглядати малолітню дитину у той час поки сама ОСОБА_1 була відсутня - не було. Враховуючи викладені обставини, у сукупності із усвідомленням наближення комендантського часу, а також дороги додому, (місто Біла Церква розташоване майже за 60 кілометрів від Києва), ОСОБА_1 не мала іншого вибору, як і будь-яка інша мати, як їхати до своєї дитини. Жодних суспільно-небезпечних наслідків внаслідок даного ДТП не відбулося. ОСОБА_1 не тікала з місця ДТП, не приховувала пошкодження, а навпаки всіма способами сприяла, щоб потерпіла особа дізналася про факт ДТП, а також відновленню прав потерпілої сторони. Внаслідок ДТП пошкодження, яких зазнали транспортні засоби є незначними, завдані збитки повною мірою будуть відшкодовані за рахунок страхових виплат

Крім того, апелянт зазначає, що свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - ОСОБА_1 визнає в повному обсязі, з обставинами, викладеними у протоколі серії ААД № 730873 від 29.12.2023 погоджується. Разом з тим, визнаючи фактичні обставини, зафіксовані у протоколі серії ААД № 730874 від 29.12.2023, ОСОБА_1 вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки вона була вимушена їхати до своєї дитини і прийняла таке рішення та вчинила дану дію у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала її малолітній дитині. Апелянт вказує, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 також просила не позбавляти її права керувати транспортними засобами, оскільки автомобіль їй необхідний з огляду на те, що вона проживає на значній відстані від м. Києва, через що має потребу у щоденному користуванні автомобілем, крім того, автомобіль їй також потрібен для здійснення підприємницької діяльності, тобто автомобіль є важливою складовою джерела доходу особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, оскільки наразі ОСОБА_1 є єдиною годувальницею у родині, також ОСОБА_1 має потребу у регулярному користуванні автомобілем в ході догляду за малолітньою дитиною.

Апелянт вказує, що крім того, ОСОБА_1 просила суд, призначаючи їй покарання за вчинене правопорушення, врахувати наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, а саме: щире та послідовне визнання своєї провини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та наявність малолітньої дитини у неї на утриманні, яку вона виховує самостійно, а також відсутність обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

Також апелянт зазначає, що 26.02.2024 ОСОБА_1 направила на електронну пошту суду свої письмові пояснення з КЕП (ЕЦП) щодо суті обставин, які стосуються провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вказані пояснення були отримані судом до початку судового засідання, що підтверджується скріншотом, долученим до даної апеляційної скарги. Крім того, апелянтом 27.02.2024, в судовому засіданні, безпосередньо головуючому судді було передано роздруковану копію таких пояснень із долученими до них додатками, які в судовому засіданні було долучено до матеріалів судового провадження, а також додатково було надано докази направлення таких пояснень, а саме скріншот з електронної адреси. Разом з тим, зі змісту постанови Солом?янського районного суду м. Києва від 27.02.2024 вбачається, що з невідомих для апелянта підстав, суддею не було враховано ні доводи самої ОСОБА_1 , які остання, як це зазначено вище, шляхом направлення на електронну пошту суду, та через свого захисника, надала у розпорядження головуючого судді, ні відомості, які містяться у долучених до письмових пояснень документах.

Крім того, апелянт вказує, що клопотанням ОСОБА_1 та апелянта, про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в частині, що стосується обставин вчинення ОСОБА_1 дій, які мають окремі ознаки правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП - у зв?язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності, не було надано жодної оцінки судом в ході судового розгляду, жодних мотивів, з яких суд вирішив відмовити у задоволенні таких клопотань - судове рішення не містить. Більш того, наявність таких клопотань навіть не згадується в судовому рішенні, хоча суд очевидно був обізнаний як з клопотанням ОСОБА_1 , яке в письмовому вигляді було долучено до матеріалів судового провадження, так і з клопотанням апелянта, яке було усно заявлено безпосередньо в судовому засіданні.

Також апелянт зазначає, щодо суперечностей викладених у оскаржуваній постанові в частині його дій в судовому засідання, оскільки жодних «пояснень» він суду не надавав і надати не міг. Апелянт вказує, що відповідно до ст. 271 КУпАП не передбачено право захисника «надавати суду пояснення», а тому зазначення в судовому рішенні, що воно ґрунтується, зокрема на «заслуханих судом поясненнях захисника ОСОБА_1 , адвоката Онисковця М.Ю.» - свідчить, що судом під час ухвалення постанови враховано недопустимі (але при цьому й неіснуючі) докази, що є істотним порушенням норм процесуального права. Водночас, очевидно надуманим та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства є твердження суду про те, що «адвокат Онисковець М.Ю., вину у скоєному правопорушенні не визнав. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП визнав», оскільки адвокат Онисковець М.Ю. не може визнавати вину, або навпаки заперечувати вину ОСОБА_1 , оскільки він не є самою ОСОБА_1 , не вчиняв дій, які зазначені у протоколах про адміністративні правопорушення і не може приймати за неї рішення про визнання провини.

Крім того, апелянт вказує, що зазначені у постанові твердження про те, що апелянт «просив провадження в справі в частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122-4 КУпАП закрити у зв`язку із малозначністю.». Однак, як вже було зазначено апелянт, дійсно просив провадження в справі в частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 КУпАП закрити, однак жодної згадки про малозначність, під час судового засідання - не лунало, натомість клопотання було про закриття провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а не ст. 22 КУпАП.

Також апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №730874 від 29.12.2023, не містить жодної згадки про спосіб вчинення ДТП ОСОБА_1 , яким чином остання здійснювала рух безпосередньо перед настанням події тощо. Однак, всупереч вимог як національного законодавства, так і практики Європейського суду з прав людини, судом безпідставно самостійно було змінено фабулу провадження за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 730874 від 29.12.2023 та визнано особу винною у правопорушенні, щодо якого її не звинувачували.

Крім того, апелянт вказує, що висновок суду, про те, що «дорожньо-транспортна пригода» відбулась внаслідок невиконання п.п. 2.10 «А» та 2.10 «Д» - очевидно неправильний, та такий, що суперечить фактичним обставинам провадження та нормам матеріального права. Також, з вище вказаного випливає і також помилковості висновків суду про те, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП шляхом «невиконання водієм п. п. 2.10а, 2.10д, 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, у зв?язку з чим, автомобілі отримали механічні пошкодження.», оскільки ст. 122-4 КУпАП не передбачено жодної відповідальності за недотримання водієм правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Апелянт зазначає, що дії ОСОБА_1 за жодних умов не можна вважати такими, що були спрямовані на приховання факту ДТП, або своєї причетності до вчиненного, а навпаки, ОСОБА_1 вчинила всі можливі, в той момент часу, дії, при цьому прошу врахувати її психологічний стан в цей період: стрес від факту вчинення ДТП, усвідомлення того, що незабаром розпочнеться комендантська година, в той час як їй необхідно встигнути подолати значну відстань до свого помешкання - і все це, ще й після того, як вона дізналась, що з непередбачуваних причин її чотирирічна дитина в цей час залишилась сама вдома. На стійке переконання апелянта, як в очах самої ОСОБА_1 , так і в очах будь-якого стороннього та незацікавленого спостерігача, вчинені в той момент ОСОБА_1 дії, цілком справедливо та виправдано мають вважатись таким, що були вчинені у стані крайньої необхідності.

ОСОБА_1 та її захисник Онисковець М.Ю. в судове засідання не з`явились. Від захисника надійшло два клопотання про проведення розгляду апеляційної скарги за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Потерпілий ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив та будь - яких заяв до суду не подавав. Враховуючи наведене та вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАп, апеляційний розгляд проведено у відсутність учасників.

Перевіривши матеріали справи в повному обсязі, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, тому, відповідно не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП полягає у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди з порушенням встановлених нормативно-правовими актами правил. Залишення місця дорожньо-транспортної пригоди - дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

Згідно з п.п «а» та «д» п.2.10 ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди та повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських.

Висновок суду в частині визнання ОСОБА_1 винною у порушенні п.п. 2.10а, 2.10д, Правил дорожнього руху, відповідає фактичним обставинам провадження та ґрунтується на оцінці наявних доказів по справі.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП підтверджується даними, які містяться: - у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №730874 від 29.12.2023, письмових поясненнях учасників ДТП.

В доводах апеляційної скарги захисник вказує, що вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки вона була вимушена їхати до своєї дитини, яка з непередбачуваних обставин була сама вдома і прийняла таке рішення та вчинила дану дію у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала її малолітній дитині.

Так, відповідно до положень ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

Так, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 29 грудня 2023 року зазначила, що 22.12.2023 о 22 год. 30 хв., виконуючи виїзд з паркінгу, здійснила необережний маневр і здаючи назад, в`їхала у припаркований автомобіль. Так як це був пізній час і їй треба було добратись до комендантської години до міста Біла Церква, вона залишила свій номер охоронцю паркінга, щоб власник автомобіля з нею зв`язався.

В суді першої інстанції захисник Онисковець М.Ю. стосовно вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, вказав, що після вчинення ДТП ОСОБА_1 залишила на місці події свій контактний номер телефону та у зв`язку з необхідністю їхати до м. Біла Церква, що в Київській області та наближенням комендантської години була змушена залишити місце ДТП. У зв`язку з цим захисник просив закрити провадження у справі в частині притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

В письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказала, що її дитина перебувала зі своєю бабусею (її матір`ю), однак у зв`язку з тим, що матері необхідно було їхати на роботу в нічну зміну на АЗС «ОККО» та дитина могла залишитися одна, проте, доказів цьому не надала.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що ОСОБА_1 , залишаючи місце дорожньо - транспортної пригоди, діяла в стані крайньої необхідності, слід наголосити на розбіжностях в показаннях ОСОБА_1 в цій частині. Зокрема, в своїх первинних письмових поясненнях, наданих при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, ОСОБА_1 взагалі не зазначала про те, що залишила місце ДТП саме у стані крайньої необхідності. Єдине, на що посилалась ОСОБА_1 - це пізній час та необхідність дібратись додому в м. Біла Церква до початку комендантської години. Проте, в письмових поясненнях, наданих суду першої інстанції ОСОБА_1 вже вказала, що поспішала додому, адже, дитина перебувала вдома з її мамою (бабуся дитини), якій потрібно було виходити на роботу в нічну зміну (АЗС ОККО), і відповідно, дитина могла б залишитись вдома сама. При цьому, будь - яких доказів на підтвердження таких обставин до матеріалів справи не долучала.

І вже в доводах апеляційної скарги захисник вказав, що з непередбачуваних обставин, 4 - річна дитина ОСОБА_1 вдома була сама, і тому, ОСОБА_1 намагалась якомога швидше добратись додому, у зв`язку з чим і залишила місце ДТП.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась, у зв`язку з чим, вказані розбіжності в її поясненнях усунути не вдалось за можливе, при цьому, будь - яких доказів на підтвердження вчинення дій, передбачених ст. 122-4 КУпАП в стані крайньої необхідності, надано не було. Долучена до матеріалів апеляційної скарги копія заочного рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сама по собі не підтверджує факту існування небезпеки для ОСОБА_4 - сина ОСОБА_1 в момент залишення останньою, в порушення вимог ПДР України, місця ДТП, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Таким чином, проаналізувавши зміну пояснень ОСОБА_1 , відсутність на підтвердження таких обставин належних доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що твердження захисника про те, що ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності, залишаючи місце дорожньо - транспортної пригоди, є такими, що спрямовані на уникнення останньою адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 122-4 КУпАП.

Помилкове зазначення в оскаржуваній постанові підстав закриття провадження у справі за ст. 122-4 КУпАП, названих захисником, та не розкриття у постанові змісту цих положень, не можуть свідчити про незаконність постанови суду та, відповідно, не можуть бути безумовними підставами для її скасування.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, судом дотримано вимог ст.ст. 33-36 КУпАП, та визначено остаточне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Онисковця М.Ю. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 27.02.2024, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та на підставі ст. 36 КУпАП остаточно призначено ОСОБА_1 , стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме ст.122-4 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок,- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал