ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/500/24

Провадження № 33/4820/255/24

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_1

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника Ягнюк М.Г.

потерпілого Дмитришина В.І.

представника потерпілого ОСОБА_3

експерта - автотехніка Ващука В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Ягнюк М.Г. на постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Відповідно до постанови судді, 09.02.2024 о 17.40 год. ОСОБА_2 в

с. Колом`є Шепетівського району Хмельницької області, по вул. Миру, 150 керуючи транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ554, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-25 здійснив ДТП - зіткнення із транспортним засобом OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_2 , що виїжджав із вул. Миру, с. Колом`є Шепетівського району Хмельницької області на головну дорогу на свою смугу для руху (праворуч), внаслідок виконання маневру обгону на пішохідному переході та перехресті, пов`язаний із перетином суцільної лінії. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Тим самим ОСОБА_2 порушив п. 14.2 в,г, 12.1, 13.3, 14.6 а, в, 34.1.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

Постановою судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_2 адвокат Ягнюк М.Г. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

На думку захисника, постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, судом неповно з`ясовані всі обставини справи.

Захисник зазначає, що суд повідомив дату розгляду справи, однак не вказав час. Так само на сайті «Судова влада України» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень не містилося жодної інформації щодо призначення справи до розгляду, включно до 28.02.2024. Утім, вже 29.02.2024 статус розгляду справи змінився на «розглянуто». Тож, ОСОБА_2 був позбавлений можливості надати пояснення в суді та докази щодо своєї невинуватості. Окрім того, захисник наголошує, що повідомлення учасників справи телефонограмою не відповідає встановленому процесуальному порядку повідомлення осіб про дату, час та місце судового розгляду.

Захисник зауважує, що ПДР не містять поняття «виїзд на свою смугу руху», яке міститься як у протоколі, так і в постанові суду, і це свідчить про те, що суд не досліджував докази у справі, а скопіював лише тези з протоколу.

Суд формально з`ясував обставини справи, не дослідив їх повно та всебічно. Матеріали справи не містять жодних об`єктивних відомостей та доказів, які могли б підтвердити викладені у постанові суду обставини.

Захисник указує на розбіжності у письмових поясненнях ОСОБА_4 та його поясненнях наданих у суді, оскільки в першому випадку свідок «стояв із ввімкнутим правим поворотом», а у другому «розпочав вказаний маневр». При цьому характер пошкоджень автомобілів свідчить про протилежне, адже у свідка ОСОБА_4 пошкоджено ліва частина бампера, ліве крило, капот, деформовано переднє ліве колесо, а в автомобілі ЗІЛ пошкоджений бак зберігання пального (відбувся витік дизельного пального) та деформована вихлопна труба, які знаходяться з лівої сторони чітко посередині всієї довжини автомобіля. Це свідчить про те, що в момент зіткнення автомобілів ЗІЛ рухався по зустрічній полосі руху головної дороги та завершував маневр обгону, а автомобіль OPEL, не надавши переваги в русі автомобілям, які рухались по головній дорозі, почав здійснювати поворот праворуч та здійснив виїзд на головну дорогу, та лівою частиною свого автомобіля здійснив зіткнення з лівою частиною автомобіля ЗІЛ.

На схемі ДТП відсутнє схематичне зображення та фіксація з прив`язкою до місцевості витоку пального, адже саме цей факт міг напряму свідчити про точне місце вчинення ДТП. У схемі наслідків ДТП вказано, що автомобіль OPEL знаходиться за 6,6 метрів від розмітки на головній дорозі, що є недостовірно, адже головна дорога в цьому випадку мала б мати більше 13 метрів ширини. Абсолютно не визначені координати та відсутня прив`язка місця розташування розбитого скла від фари, що теж не дозволяє встановити місце зіткнення автомобілів.

Судом помилково визначено порушення наступних пунктів:

-пункту 14.2 ПДР, оскільки смуга зустрічного руху при здійсненні обгону була вільною та водій ЗІЛ не створював нікому перешкод виїхавши на неї;

-пункту 14.6, оскільки саме на перехресті водій ЗІЛ здійснював завершення маневру обгону;

-пункту 12.1, оскільки це правило абсолютно не було порушено ОСОБА_2 , бо ні перевищення швидкості, ні інших перешкод, які б виникли у зв`язку з неправильною швидкістю він не створював, і на момент зіткнення з автомобілем ОПЕЛЬ Астра, маневр мав завершальний характер;

-пункту 13.3, оскільки судом першої інстанції не врахований той факт, що здійснюючи обгін попутного транспорту автомобіль ЗІЛ не створював ні на своїй, ні на зустрічній полосі руху жодної небезпеки, адже рухався по головній дорозі і врахував всі необхідні моменти для здійснення маневру. Проте водій автомобіля ЗІЛ не міг попередити та не міг передбачити виїзд на головну дорогу з другорядної іншого автомобіля, який проігнорував правила ПДР, а саме п. 16.11.

Судом не враховано і не досліджено характер пошкоджень обох транспортних засобів, та наявність прямої вини у порушенні правил дорожнього руху з боку іншого учасника ДТП ОСОБА_4 , зокрема п. 16.11 ПДР.

Позиції учасників судового провадження

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити повністю.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги. Потерпілий пояснив, що саме ОСОБА_2 , здійснюючи обгін попутного транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу, через що і відбулося зіткнення транспортних засобів.

Допитаний у судовому засіданні експерт наголосив, що показання потерпілого щодо обставин ДТП з технічної точки зору викликають сумніви та у будь-якому випадку його дії підпадали під регулювання пунктами 10.1, 16.11 ПДР. Водночас експерт виснував, що дії водія ОСОБА_2 не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а провадження у справі щодо ОСОБА_2 - закриттю з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2024 о 17 год. 40 хв. ОСОБА_2 у селі Колом`є Шепетівського району Хмельницької області по вул. Миру, 150 керуючи транспортним засобом ЗИЛ-ММЗ554, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-25 здійснив ДТП - зіткнення з транспортним засобом OPEL ASTRA, державний номерний знак НОМЕР_2 , що виїжджав із другорядної дороги - вул. Миру, с. Колом`є Шепетівського району Хмельницької області, на головну дорогу на свою смугу для руху (праворуч), внаслідок виконання маневру обгону на пішоходному переході та перехресті, пов`язаному з перетином суцільної лінії. В результаті ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином ОСОБА_2 порушив п. 14.2 в,г, 12.1, 13.3, 14.6 а, в, 34.1.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

В обґрунтування свого висновку суд послався на протокол про адміністративне правопорушення від 09.02.2024 (а/с 1), схему місця ДТП від 09.02.2024 з долученою до неї фототаблицею (а/с 2, 16-19), рапорт оперативного чергового від 09.02.2024 (а/с 3), письмові пояснення ОСОБА_4 від 09.02.2024 (а/с 4).

Захисник, не погодившись із ухваленим рішенням судді, вважаючи його необґрунтованим та ухваленим на підставі неповно з`ясованих обставин справи, подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_2 у ДТП, наголошує на відсутності об`єктивних доказів, які б це підтвердили, а тому просить постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

Апеляційний суд вважає доводи захисника слушними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 245 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, для чого дослідити і дати оцінку зібраним у справі доказам.

Статтею 7 встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. В ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Проте зазначені вище вимоги закону суддею суду першої інстанції дотримані не були, висновок про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за обставин, наведених у постанові та протоколі, є передчасним.

Суд першої інстанції не з`ясував повно та всебічно фактичні обставини цього адміністративного правопорушення для об`єктивного розгляду справи та як цього вимагає стаття 245 КУпАП і стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через що ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Тобто, об`єктивна сторона цього правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом цього виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності.

Обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП є причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Відповідно до пункту 1. 3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємоввічливими.

Положеннями пункту 1.4. ПДР закріплено, що кожен з учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила

Підпунктами В, Г пункту 14.2 ПДР передбачено, що перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, а після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Згідно з пунктом 12.1 ПДР, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 13.3 ПДР встановлено, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

У порядку підпунктів А, В пункту 14.6 ПДР, обгін заборонено на перехресті та ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті та 100 м поза населеним пунктом.

Відповідно до пункту 34.1.1 ПДР, горизонтальна відмітка «вузька суцільна лінія» поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18 4.18 "Суміжні пішохідна та велосипедна доріжки"; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15 Розмітка 1.15 (велосипедний переїзд).

Суд першої інстанції не вмотивував належним чином та не проаналізував, чи існує наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та ДТП, чи дійсно порушення зазначених вище пунктів ПДР за встановлених обставин справи призвело до дорожньо-транспортної події та завдання матеріальних збитків ОСОБА_4 .

З показань потерпілого ОСОБА_4 встановлено, що останній у той день рухався власним автомобілем "Opel Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , вулицею «Миру» (село Колом`є Шепетівського району Хмельницької області) до т-подібного перехрестя, тобто злиття двох шляхів другорядної дороги, якою рухався ОСОБА_4 та головної автодороги, що проходить повз село Колом`є, маючи намір здійснити маневр повороту праворуч в напрямку села Крупець Шепетівського району з виїздом з другорядної дороги на головну. Подав сигнал світловим покажчиком повороту «праворуч» та переконавшись у відсутності на смузі свого руху перешкод на виїзді з обох боків він розпочав вказаний маневр. Однак, у процесі здійснення маневру та виїхавши передніми колесами з другорядної дороги на головну він відразу помітив, як автомобіль "ЗІЛ-ММЗ 554", реєстраційний номер НОМЕР_3 , з причепом ГКБ 819, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рухаючись по смузі зустрічного руху в протилежному напрямку та здійснюючи обгін попутного транспортного засобу на пішохідному переході, раптово виїхав на смугу руху, де перебував автомобіль ОСОБА_4 , в результаті чого відбулось зіткнення.

Тож, з наведених показань потерпілого, які останній також підтвердив під час апеляційного розгляду, слідує, що ОСОБА_4 перебував на перехресті нерівнозначних доріг та виїжджав з другорядної дороги на головну, по якій рухався водій ОСОБА_2 .

Ці ж обставини зображені на схемі ДТП, викладені у письмових поясненнях ОСОБА_4 та корелюються з поясненнями водія ОСОБА_2 .

Пунктом 16.11 ПДР встановлено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до пункту 10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Аналіз наведених вище положень ПДР дає підстави виснувати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на другорядній дорозі, мав першочергово дати дорогу транспортним засобам, які рухалися по головній дорозі, як праворуч, так і ліворуч, і лише переконавшись у безпеці свого руху та що він не перешкоджатиме іншим учасникам дорожнього руху, здійснити свій маневр.

Викликаний у судове засідання експерт - автотехнік підтвердив наведені вище висновки апеляційного суду та вказав, що показання потерпілого з приводу механізму та обставин ДТП викликають у нього сумніви. До того ж, перебуваючи на другорядній дорозі потерпілий в імперативному порядку мав надати дорогу транспортним засобам, що рухалися по головній дорозі. При цьому, на його переконання, встановлені порушення положень ПДР зі сторони ОСОБА_2 , якщо і мали місце, то не перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 адвоката Ягнюк М.Г. щодо відсутності достатніх доказів у матеріалах справи, які б беззаперечно вказували на порушення ОСОБА_2 підпунктів в), г) пункту 14.2, пунктів 12.1, 13.3, підпунктів а), в) пункту 14.6, пункту 34.1.1 ПДР, та що саме це стало причиною зіткнення з автомобілем ОСОБА_4 .

Так, вважаю, що суд припустився порушення вимог законодавства про адміністративні правопорушення, розглянув протокол про адміністративне правопорушення та інші додані до нього матеріали, не з`ясувавши повно, всебічно й об`єктивно всі обставини справи, та передчасно дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а тому наразі є підстави для скасування ухваленої постанови судді.

Згідно зі статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Відповідно до пункту 39 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (рішенні у справі "Карелін проти Росії" ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016).

Відповідно до вимог діючого адміністративного законодавства, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення порядку повідомлення учасників апеляційного провадження про розгляд справи в суді першої інстанції, що призвело до відсутності ОСОБА_2 під час судового засідання у суді першої інстанції та позбавило його можливості надати свої пояснення щодо обставин справи, то вважаю, що сторона захисту відновила свої права під час звернення з апеляційною скаргою, а тому зазначені твердження не беруться до уваги.

Враховуючи наведене вище, дотримуючись принципу презумпції невинуватості особи та стандарту доведення вини поза розумним сумнівом, апеляційний суд дійшов висновку, що дії водія ОСОБА_2 не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з зіткненням з транспортним засобом ОСОБА_4 , що виключає у його діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з пунктом 2 частини 8 статті 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника, враховуючи відсутність у матеріалах справи належних та об`єктивних доказів вини ОСОБА_2 , доходжу висновку про скасування постанови судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 рокута закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, за відсутності у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294, 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 адвоката Ягнюк М.Г. задовольнити.

Постанову судді Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2024 року, якою ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, скасувати.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАПна підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя