Єдиний унікальний номер №943/369/24
Провадження №3/943/268/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області Кос І.Б., розглянувши матеріали, які надійшли від начальника відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, тимчасово не працюючого, який проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666903 від 18.02.2024, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за те, що 18 лютого 2024 року о 21 год. 05 хв. на вулиці Заводська, 20 в смт Красне Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння, а від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі КНП Буська ЦРЛ відмовився під відеокамеру, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.

Крім того, як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666904 від 18.02.2024, що ОСОБА_1 також обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що 18 лютого 2024 року о 21 год. 05 хв. на вулиці Заводська, 20 в смт Красне Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не має права керувати транспортними засобами або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати або зафіксувати дані водія, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

Постановою судді від 20.02.2024 року вищевказані справи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП були об`єднані в одне провадження у відповідності до вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явився, незважаючи на повідомлення судом його про час і місце розгляду справи, а клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, на підставі ст. 268 КУпАП, дану справу розглянуто у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Вимогами статті 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконання правил, норм, стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З огляду на вимоги ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини першої статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно положення п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною другою статті 266 КУпАП передбачено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я (ч. 3 ст. 266 КУпАП).

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та оформлення результатів такого огляду регулює «Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджена спільним наказом МВС і МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.

Відповідно до пункту 2 Розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Зокрема, відповідно до пункту 4 Розділу І цієї Інструкції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

При цьому, як убачається із відеозапису події, що після зупинки ОСОБА_1 поліцейськими встановлено, що останній є неповнолітнім, який керував транспортним засобом без відповідних документів. На запитання поліцейського «алкоголю не вживали», ОСОБА_1 відповів «ні, я за кермом», після чого поліцейський просив його дихнути, однак ознак алкогольного сп`яніння ним встановлено не було. Після цього поліцейський сказав: «ми зараз поїдемо перевіримо Вас на стан наркотичного сп`яніння»; «пропонуємо Вам проїхати з нами в Буську ЦРЛ для визначення стану наркотичного сп`яніння»; «у нас є підозра, що Ви вживали наркотичні засоби, оскільки підозрюю, що Ви бавились травичкою, зіниці у Вас розширені, ведете себе якось підозріло, Ви якісь дьоргані». На що ОСОБА_1 категорично наголосив, що не вживав і хвилюється, бо раніше його не зупиняла поліція.

Однак, жодних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №666903 від 18.02.2024 року не містить.

Разом із тим, як підставу для огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, поліцейський зазначив на відеозаписі - «розширені зіниці», що не відповідає приписам пункту 4 Розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, який містить вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, куди така ознака, як «завужені зіниці очей» законодавством не віднесена, а натомість передбачено, серед іншого, «звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло». Проте, після непідтвердження ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , поліцейський висловив йому претензії такого характеру: «у нас є підозра, що Ви бавились травичкою, зіниці у Вас розширені, ведете себе якось підозріло, Ви якісь дьоргані», поліцейський їх реакцію на світло не перевіряв, а лише частково та формально назвав як ознаку наркотичного сп`яніння, не зазначивши її в адміністративному протоколі.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №666903 від 18.02.2024 року містить формулювання обвинувачення, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із явними ознаками наркотичного сп`яніння, а від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі КНП Буська ЦРЛ відмовився, що суперечить приписам пункту 12 Розділу ІІ та пункту 7 Розділу ІІІ Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, якими перебачено, що в разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я, а також пункту 7 Розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Відтак, частина фабули адміністративного протоколу «водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки» не відповідає вищевказаним приписам Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 та відеозапису події, оскільки такий огляд можливий виключно в медичному закладі.

Відтак, суд вважає, що здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ознаки наркотичного сп`яніння водія у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зафіксувавши їх за допомогою відеозапису події.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Київського апеляційного суду від 12.10.2023 року в справі №755/6355/23.

Відтак, на думку суду, зазначена в адміністративному протоколі як ознака наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 «розширені зіниці», що не відповідає приписам пункту 4 Розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015, який містить вичерпний перелік ознак наркотичного сп`яніння, куди така ознака може бути віднесена лише в разі перевірки їх нереагування на світло, чого в даному випадку поліцейським не проводилось, а протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №666903 від 18.02.2024 року не містить жодних ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Натомість, пунктом 2 Розділу ІІ цієї Інструкції передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів лише за наявності ознак, передбачених пунктами 3, 4 розділу І цієї Інструкції.

Згідно частини п`ятої статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

У рішенні ЄСПЛ «Матанович проти Хорватії» зазначено, що буде порушенням Конвенції використання одних доказів з ігноруванням інших.

Згідно статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України, Європейський суд з прав людини, що при оцінці доказів суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом» Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, суд вважає, що залишився недоведеним факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, враховуючи відсутність ознак, передбачених пунктом 4 розділу І Інструкції №1452/735 від 09.11.2015 для такого огляду та порушення процедури його проведення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17 (провадження № К/9901/3839/17).

Відтак, із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, на думку суду, підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666904 від 18.02.2024, яким ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що 18 лютого 2024 року о 21 год. 05 хв. на вулиці Заводська в смт Красне Золочівського району Львівської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який не має права керувати транспортними засобами або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати або зафіксувати дані водія, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» ПДР України.

В силу приписів пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами частини другої статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно статті 221 КУпАП до компетенції районних судів у справах за статтею 126 КУпАП належить розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені виключно частиною третьою і п`ятою статті 126 КУпАП.

Натомість, судом встановлено, що інкримінована ОСОБА_1 частина друга статті 126 КУпАП не належить до компетенції районних судів, яка згідно статті 222 КУпАП належить до компетенції органів Національної поліції, які розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за частиною першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Оскільки органом поліції у вину ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666904 від 18.02.2024 року поставлено вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка не підвідомча суду та згідно статті 222 КУпАП належить до компетенції органів Національної поліції, які розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, за частиною першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП, а тому в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення за статтею 122-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Надточій проти України», рішення у справі «Гурепка проти України» справи про адміністративні правопорушення в силу суворості санкції можуть бути прирівняні до кримінальних. Крім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Михайлова проти Російської Федерації» Суд звертає увагу, що виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ вказав, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Окрім того, у рішенні ЄСПЛ в справі «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013, Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, яка не підвідомча суду, та підвідомча органам Національної поліції, а згідно ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи, отже суд приходить до висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, перекваліфікація якого чи самостійне редагування вищевказаного протоколу судом не допускається, а тому із урахуванням вимог пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною другою статті 126 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 7, 27, 28, 29, 30, 33, 34, 35, 36, 40-1, 126, 130, 221, 222, 245, 247, 279, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в:

провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126 КУпАП та частиною 1 статті 130 КУпАП закрити за відсутністю у його діях складу даних адміністративних правопорушень на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Суддя І. Б. Кос