ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , - визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1, ст. 124 КУпАП та призначено йому стягнення з застосуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та судовий збір у розмірі 0,2 мінімальної заробітної плати, що становить 605 грн. 60 коп. в дохід держави.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 15.02.2024 року о 22.40 год. в с. Іспас по вул. Головна, 25 Вижницького району, керував транспортним засобом Peugeot 508 номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в установленому законом порядку за допомогою приладу Драгер 0591. Результат позитивний - 2,65 проміле.

Своїми діями порушив п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Крім цього, ОСОБА_1 15.02.2024 року о 22.40 год. в с. Іспас по вул. Головна, 25 Вижницького району, керуючи транспортним засобом Peugeot 508 номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з електроопорою. При ДТП автомобіль та електроопора отримали пошкодження.

Своїми діями порушив п.п.12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції не

ЄУНСС №713/461/24 Головуючий у І інстанції: Кириляк А.Ю.

Провадження №33/822/289/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП

з`ясував всіх фактичних обставин справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у справі доказам та обставинам справи, спрощено підійшов до розгляду справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до винесення незаконної постанови суду, яка підлягає скасуванню.

Зазначає, що районним судом всі наявні докази у справі визнано належними та допустимими, однак з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення вони не містять доказів того, що він - ОСОБА_1 керував транспортним засобом. І відповідно, такі докази є неналежними та недопустимими.

Як на доказ його винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався зокрема на протокол про адміністративне правопорушення та на відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що він керував транспортним засобом. З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що відеозйомка розпочинається з автомобіля працівників поліції, де у нього працівник поліції запитує чи є посвідчення водія, чи згоден він пройти тест на стан алкогольного сп`яніння і вже після проходження тесту роз`яснює йому права. Однак не пропонує поїхати до найближчого медичного закладу для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, на відеозаписі не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом, тому даний доказ не може бути, як допустимий та належний у справі про вчинення адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП передбачає необхідність обов`язкової наявності такої ознаки цього адміністративного правопорушення, як керування транспортним засобом.

Проте, для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшим притягненням до відповідальності), може поставити під сумнів й саму подальшу процедуру виявлення «нетверезого водія».

Вказує, що з протоколу про адміністративне правопорушення та відео, яке долучено до матеріалів справи вбачається, що йому було відразу запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, проте його згоди чи відмови на відео не має.

За таких обставин вважає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проведений з грубим порушенням вимог чинних нормативних актів, які регламентують порядок проведення такого огляду, а тому відповідно до положень ст. 266 КУпАП є недійсним, а отже протокол про адміністративне правопорушення і додані до нього матеріали є неналежними та недопустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Просить постанову районного суду, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Розгляд справи просив здійснити у його відсутність.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення вини ОСОБА_1 в апеляційній скарзі у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та спростовуються (доводяться) наступним.

Так, ст. 124 КУпАП України передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Пункт 12.1. ПДР передбачає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доводиться матеріалами адміністративного провадження, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №177779 від 15.02.2024, згідно з яким 15 лютого 2024 року о 22 год. 40 хв. в с. Іспас по вул. Головна, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 508 д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з електроопорою. У зв`язку з чим, пошкоджено автомобіль та електроопору, чим завдано матеріальні збитки; -

- схемою місця ДТП від 15.02.2024, на якій відображено розташування та місце зіткнення транспортного засобу із електроопорою;

- поясненнями ОСОБА_1 наданими одразу після ДТП, в якому останній зазначив, що виїжджав із заправки в с. Іспас по вул. Головна, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металевий стовп.

З вищевказаними протоколом про адміністративне правопорушення, схемою місця ДТП та наслідками, ОСОБА_1 погодився, що засвідчив своїм підписом та вказав у своєму поясненні.

На думку апеляційного суду, за наведених та досліджених судом вище доказів, доданих до справи, вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП знайшла своє підтвердження.

Що стосується заперечення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП, то вони не заслуговують на увагу апеляційного суду та доводяться зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами.

Пунктом 2.9.а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Зокрема, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №177780 від 15.02.2024 складеного о 23 год. 50 хв., яким встановлено, що 15 лютого 2024 року о 22 год. 40 хв. в с. Іспас по вул. Головна, 25, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Peugeot 508 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager», тест №595 - результат 2,65‰, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі, про що останній особисто зазначив у ньому та його підписав. Окрім того, в графі пояснення особи по суті правопорушення прописав, що додаються на окремому аркуші.

Проте, в даному протоколі про адміністративне правопорушення відсутня відмітка ОСОБА_1 , що він не згідний із проведеним оглядом на стан сп`яніння.

За таких обставин, твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що йому не було роз`яснено прав, що він не згідний з проведеним оглядом, так як не курував транспортним засобом, не заслуговують на увагу апеляційного суду та спростовується наведеним вище.

Отже, на переконання апеляційного суду, протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, підписаний поліцейським, який його склав, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Так, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозапис наданий працівниками поліції, на якому чітко відображені всі обставини події, факт вчинення ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, а отже останній таки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який з результатами проведеного огляду із застосуванням спеціального технічного засобу погодився, не заперечував факту вживання спиртних напоїв, так як на запитання поліцейського чи він вживав щось, правопорушник сказав «так».

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, …, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, …, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведено у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: почервоніння обличчя, тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Огляд проведено за допомогою «Drager» ARLM 0591. Результат 2,65 проміле. ОСОБА_1 своїм підписом у акті засвідчив згоду з результатом огляду та не висловив заперечень (а.с.6).

До матеріалів додано також роздруківку зі спеціального технічного приладу «Alcotest 6810» із результатом тесту 2,65 проміле з підписом ОСОБА_1 , що підтвердив ідентичність показань на екрані приладу та роздруківці (а.с.7).

Також у матеріалах справи наявне пояснення ОСОБА_1 по суті правопорушення, в якому останній зазначив, що виїжджав із заправки в с. Іспас по вул. Головна, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на металевий стовп, у зв`язку з тим, що знаходився у стані алкогольного сп`яніння та сів п`яний за кермо свого транспортного засобу (а.с.4). Будь яких інших заперечень щодо проведення його огляду на стан сп`яніння, не згоди з діями працівників поліції не висловлено, як і не озвучено на відеозапис.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що працівники поліції діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

Отже, районний суд обґрунтовано встановив, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів і сам свідомо відхилив пропозицію поліцейського пройти огляд у медичному закладі.

Про що свідчить також направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або …, у закладі охорони здоров`я, а саме у КНП Вижницька БЛІЛ, однак ОСОБА_1 у медичний заклад не доставлявся, так як відмовився від огляду в ньому (а.с.8).

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають у суду сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Слід також зазначити, що апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що працівниками поліції його транспортний засіб не зупинявся, тобто він не керував і не рухався ним, проте, матеріали адміністративного провадження не містять жодних клопотань, скарг, заяв з якими б останній звертався до УПП у Чернівецькій області на неправомірні дії працівників поліції щодо порушення його огляду на стан сп`яніння, чи безпідставне зупинення його транспортного засобу, окрім того не були предметом окремого оскарження ним в суді.

В апеляційній скарзі не наведено інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Беручи до уваги всі докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Інші посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Отже, наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Більше того, з матеріалів адміністративного провадження вбачається, що перш ніж скласти на ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, на нього спочатку було складено протокол за ст. 124 КУпАП, чого останній у своїй апеляційній скарзі фактично не заперечував.

Отже, порядок огляду ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Приймаючи до уваги всі докази наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до остаточного висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Рішення районного суду по суті є правильним, порушень матеріального або процесуального права, які б давали апеляційному суду право скасувати його, не встановлено, а тому подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська