Справа № 455/760/24
Провадження № 3/455/590/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 травня 2024 року м.Старий Самбір

Суддя Старосамбірського районного суду Львівської області Кушнір А.В., розглянувши матеріали справи, що надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого (згідно даних протоколу),

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП),

В С Т А Н О В И В :

26.03.2024 до Старосамбірського районного суду Львівської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №282967 від 17.03.2024, складеного начальником групи тримання відділення адміністративно юрисдикційної діяльності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , зазначено, що ОСОБА_1 , 17.03.2024 о 12 годині 40 хвилин, вчинив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктом пропуску через державний кордон України, на напрямку 404 прикордонного знаку, на відстані 2000 метрів від лінії державного кордону на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 », територія Хирівської об`єднаної територіальної громади Самбірського району Львівської області, внаслідок чого 17.03.2024 був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Даним протоколом констатовано, що ОСОБА_1 , порушив вимоги ст..9 Закону України « Про державний кордон України» і такі його дії кваліфіковано за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 не з`явився, проте надіслав на адресу суду лист з поясненнями в яких вказав наступне. Зазначає, що 17 березня 2024 року він сів на автобус в місті Хирів. Автобус прямував до селища Терло, а його метою було дістатися до селища Росохи. Звідти він збирався здійснити пішу подорож до каплиці біля селища Тиха, після чого продовжити подорож автобусом до родича, що мешкає біля Івано-Франківська. Родича він не бачив від початку війни і обіцяв приїхати за можливості. Маючи відпустку від праці і перерву від навчання в університеті, він вибрав цей період для подорожі. Зупинка в Росохах і Тихій повинна була бути коротким і виключно відпочинковим елементом. До війни він неодноразово вирушав в гори для піших подорожей. Маршрут до каплиці був вибраний ним спонтанно, після перегляду супутникових мап від Google. На його превеликий жаль, він не підготувався до подорожі шляхом вивчення правових нормативів і не знав що перебування в Росохах і суміжних територіях є обмеженим через знаходження на прикордонній ділянці. Супутникова мапа позначає місцевість як розташовану у Регіональному ОСОБА_3 , через що він і вибрав даний маршрут. Отже, сівши на автобус в Хирові, він дістався до блок-посту біля Смільниці, де в нього перевірили документи. Розгубившись від пристальної уваги до нього в автобусі, він сказав що їде до родича, щоправда сказав що він місцевий, а не проживає біля Івано-Франківська. Проїхавши автобусом до кінцевої зупинки біля селища Терло, він вийшов і був затриманий. До працівників прикордонної служби претензій не має. Щоправда, в подальшому його доставили до Старосамбірського ТЦК, де відібрали мобільний телефон, оформили, і мобілізували, незважаючи на відстрочку видану Солом`янським ТЦК міста Києва на підставі його навчання в університеті. Саме тому, будучи нині мобілізованим і проходячи службу, він не має змоги бути присутнім на судовому засіданні особисто. Отже, зауважує, що він не мав на меті порушувати державний кордон, його вина полягає в незнанні правил перебування в прикордонній зоні.

Відповідно до положень ст.268 КУпАП при розгляді даної категорії адміністративних справ участь особи, щодо якої розглядається справа не обов`язкова. Враховуючи вищенаведене вбачаю за можливе розглянути дану справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, приходжу до висновку, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У ст.251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 ст.251 КУпАП встановлено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кожен доказ окремо, так і вся їх сукупність, підлягають оцінці. Правильна оцінка доказів - це найважливіша умова прийняття законного, об`єктивного, обґрунтованого, і правильного рішення у справі. Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів перед іншими, додержанні законності. До того ж посадова особа керується своєю правосвідомістю. Оцінюють докази посадові особи, що уповноважені розглядати справу про адміністративне правопорушення, а також інші особи, що беруть участь у справі. Це проявляється у клопотаннях, поясненнях цих осіб, що допомагає посадовій особі прийняти правильне рішення.

При цьому суддя повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адміністративне правопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази, суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеня підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Так, відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Об`єктом даного адміністративного проступку є встановлений порядок управління, а також безпека особи, суспільства і держави.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у спробі перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску, а також у пунктах пропуску через державний кордон України без установлених документів або дозволу відповідних органів державної влади.

Під незаконним перетинанням державного кордону громадянами України, іноземними громадянами й особами без громадянства слід розуміти залишення особою території однієї держави і переміщення на територію іншої держави шляхом самовільного (без відповідного документа або відповідного дозволу) перетинання державного кордону України.

Із суб`єктивної сторони незаконне перетинання державного кордону припускає прямий умисел, тобто виражається в умисній формі вини. Особа усвідомлює, що незаконно перетинає кордон і бажає зробити такі протиправні дії. Такі дії із суб`єктивної сторони можуть бути вчинені лише із прямим умислом.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Однак, достатніх, належних та допустимих доказів, які б з достовірністю вказували на вчинення ОСОБА_1 дій зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять.

До протоколу про адміністративне правопорушення додано, зокрема, протокол про адміністративне затримання від 17.03.2024 та рапорт інспектора прикордонної служби відділкння моніторингу обстановки ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_4 від 17.03.2023, згідно яких 17.03.2024 о 12.40год було затримано ОСОБА_1 на напрямку 404 прикордонного знаку на відстані 2000 метрів до державного кордону України.

Також в матеріалах справи міститься рапорт начальника відділення ІПС ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 від 17.03.2024 про те, що 12 год 20 хв 17.03.2024 року від п/н «КрП» на околиці АДРЕСА_2 надійшла інформація про рух в рейсовому автобусі однієї невідомої особи, яка можливо має намір незаконно перетнути ДК. В подальшому визначено додаткові завдання ІПС ВМО щодо ведення спостереження за даною особою. О 12 год. 40 хв. Від ІВМО м.с-нт Терлецького надійшла інформація, про виявлення та затримання 1 гр. України на напрямку 404 прикордонного знаку на відстані 2000 метрів до ДК за спробу незаконного перетину ДК з України в Республіку Польща поза пунктом пропуску через державний кордон.

Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про спробу ОСОБА_1 перетину державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску, суду не представлено.

Із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , останній рухався в рейсовому автобусі з м.Хирова Самбірського району Львівської області, який прямував до с.Терло. Проїхавши автобусом до кінцевої зупинки біля селища Терло, він вийшов і був затриманий.

Слід зазначити, що саме по собі перебування особи в населеному пункті біля державного кордону, без надання інших доказів, жодним чином не свідчить про намір особи перетнути держаний кордон, і не може бути підставою для її притягнення до відповідальності.

Отже, матеріалами справи не спростовано доводи ОСОБА_1 про те, що він не мав умислу на спробу перетинання державного кордону України поза пунктом пропуску.

Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути належним доказом вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки обставини зазначені в ньому не підтверджуються іншими матеріалами справи.

Отже, приймаючи наведені обставини, зокрема беручи до уваги те, що ОСОБА_1 повністю заперечує обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, вважаю, що матеріали справи не містять прямих, безспірних, безсумнівних та достатніх доказів того, що ОСОБА_1 мав намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску через державний кордон України, тобто доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, в ході розгляду справи не здобуто.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Положення ч.ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд не є каральним органом. Суд потрібен для відновлення справедливості та встановлення вини особи, яка вчинила правопорушення. У разі встановлення такої вини притягнення особи до відповідальності, з метою виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за умови відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст.252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю, що у даному, конкретному випадку не доведено склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.204-1 КУпАП, а тому, вважаю, що провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП слід закрити на підставі п.1 ст.247КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись п.1 ст.247, ст.ст.283, 284 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.204-1 КУпАП, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.В.Кушнір