Справа № 461/55/18 Головуючий у 1 інстанції: Кротова О.Б.
Провадження № 33/811/1314/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., вирішуючи питання про прийняття до розгляду апеляційної скарги адвоката Хрипти І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Галицького районного суду м. Львова від 20.02.2018 у справі за №461/55/18 за нововиявленими обставинами повернуто заявнику, як таку, що не підлягає розгляду у порядку законодавства України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з цим рішенням, адвокат Хрипта І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року скасувати, відкрити провадження за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування апеляційний вимог адвокат покликається на те, що реалізація права на судовий захист, шляхом подання заяви про перегляд рішення у цій справі за нововиявленими обставинами, підлягає регулюванню за аналогією закону.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що у прийнятті такої слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначені відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення - КУпАП, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Відповідно до ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 294 КУпАП визначено порядок та строки оскарження постанови судді у справах про адміністративне правопорушення, а також набрання нею законної сили.

Зокрема, частиною 2 цієї статті визначено, що постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу протягом десяти днів з дня винесення постанови. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 294 КУпАП).

Водночас, Рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2015 від 31 травня 2015 року, визначено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Відповідно до апеляційної скарги, предметом оскарження є постанова судді, якою повернуто заяву про перегляд постанови за нововиявленими обставинами, яка не входить до вказаного переліку постанов, що підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Статтею 459 КПК України, на яку посилається заявник у своїй заяві, передбачено перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами, але це стосується лише вироків та ухвал, які ухвалені або постановлені у кримінальних провадженнях, натомість чинна норма КПК України не розповсюджується на судові рішення, ухвалені в порядку КУпАП.

Окрім цього, з рішення Європейського суду з прав людини «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року вбачається, що лише ті адміністративні правопорушення, санкція яких передбачає стягнення у вигляді позбавлення волі (зокрема, адміністративний арешт), вважаються по суті, кримінальним, а тому таким, що вимагає забезпечення всіх гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України» від 08.04.2010 року, «Корнєв і Карпенко проти України» від 21.10.2010 року, «Лучанінов проти України» від 09.06.2011 року, «Зайцев проти Латвії» заява №65022/01, пп.55 та 56, ECHR 2007-ІХ). Питанням визначення критеріїв, згідно з якими правопорушення можна вважати незначним, присвячена пояснювальна записка до Протоколу № 7 ЄСПЛ (ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97 року), в якій зазначено, що при вирішенні питання про визнання правопорушення незначним важливим критерієм є те, чи карається воно позбавленням волі чи ні ( п.21 Пояснювальної доповіді до Протоколу № 7 до Конвенції).

Оскільки, санкція ст. 471 Митного кодексу України не передбачає адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, тобто фактичного позбавлення волі, то таке адміністративне правопорушення не може вважатись по суті кримінальним, у розумінні ст. 2 Протоколу № 7 ЄСПЛ.

З огляду на наведене, на переконання апеляційного суду, застосування аналогії права в даному випадку є неприйнятним, оскільки це порушувало б загальні принципи судочинства, зокрема принцип правової визначеності.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі «Пономарьов проти України», жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язково рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

За таких обставин у прийнятті апеляційної скарги адвоката Хрипти І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року про повернення заяви про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) за нововиявленими обставинами слід відмовити, повернувши її разом з додатками особі, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

відмовити у прийнятті апеляційної скарги адвоката Хрипти І.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 13 серпня 2024 року про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення (постанови у справі про порушення митних правил) за нововиявленими обставинами.

Копію постанови апеляційного суду невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом із апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк