Номер провадження3/205/1278/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
ПОСТАНОВА
18 березня 2024 року м. Дніпро
Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Калініченко Г. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),
особи, яка притягується
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1
захисника Андрієнко В. А.
представника потерпілого Притули В. І.
09 жовтня 2023 року о 10 годині 10 хвилин водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ДАФ AE95XF380, реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. М. Хвильового, в районі будинку 47/1 в м. Дніпро та змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем Мазда-3, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.1 ПДР України за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину у скоєнні вказаного адміністративного правопорушення не визнав у повному обсязі та надав суду пояснення, що він не порушував вимоги п. 10.1 ПДР України, а автомобіль потерпілого намагався проскочити праворуч від його автомобіля.
Захисником Шуриним І. В. було направлено до суду клопотання, яке підтримав ОСОБА_1 та його захисник Андрієнко В. А. про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення без встановлення провини останнього, що, на його думку, узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а).
В судовому засіданні представник потерпілого Притула В. І. не заперечував проти закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, однак просив суд встановити провину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки формальне закриття справи позбавить можливість потерпілого отримати відшкодування завданих збитків та покладе на нього додатковий тягар з доказування провини ОСОБА_1 в межах цивільного судочинства.
Суд, заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, його захисника та представника потерпілого, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи клопотання захисника, доходить таких висновків.
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Так, не дивлячись на невизнання винуватості, на переконання суду провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення повністю підтверджується дослідженими у справі доказами, зокрема: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №556308 від 09.10.2023, схемою місця ДТП від 09.10.2023, письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 від 09.10.2023.
Так, зі схеми місця ДТП видно, що місце зіткнення транспортних засобів розташоване на смузі руху автомобіля Мазда-3, який рухався прямолінійно, що підтверджується в тому числі й письмовими поясненнями потерпілого ОСОБА_2 .
В той же час, водій ОСОБА_1 в своїх письмових поясненнях зазначає про те, що змінював напрямок руху та перестроювався у праву смугу для руху, а на схемі місця ДТП зафіксовано, що його ліві колеса знаходяться у зустрічній смузі.
Так, вказане перехрестя має лише одну смугу для руху в напрямку ж/м Західний та вул. Деземівська, в той час, як у зворотному напрямку наявні 2 смуги для руху, які відокремлені дорожньою розміткою 1.2 (широка суцільна лінія).
З наведеного видно, що в момент зіткнення транспортних засобів, автомобіль Даф перетнув суцільну лінію та знаходився своєю лівою частиною на зустрічній смузі для руху, в той час, як автомобіль Мазда-3 рухався прямолінійно в межах своєї смуги для руху і не змінював свого напрямку.
З вказаних обставин, суд доходить до безсумнівного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вимог п. 10.1 ПДР України та його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
У даному випадку водій ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів шляхом належного виконання ним вимог п. 10.1 ПДР України, оскільки водій ОСОБА_2 їхав в межах однієї смуги для руху, не змінював свого напрямку, тобто, у будь-якому випадку, він мав пріоритет перед транспортними засобами, які розпочинають рух та перестроюються у його смугу для руху, а тому, на переконання суду, саме дії ОСОБА_1 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.
За вказаних обставин, суд доходить висновку, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП доведена у повному обсязі, зібрані у справі докази є належними та допустимим та такими, що у своїй сукупності є достатніми для висновку про винуватість останнього поза розумним сумнівом.
Суд не враховує висновки судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-24/4306-ІТ від 14.02.2024, які отримані у межах даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки експерт формально підійшов до її виконання, не заявив відповідних клопотань, не дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення та дійшов висновків про неможливість вирішення питань, поставлених перед ним, а тому вказаний доказ є неналежний.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП 09 жовтня 2023 року, тобто на момент розгляду цієї справи строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП дійсно закінчились, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вирішуючи питання про можливість встановлення провини ОСОБА_1 при закритті провадження у справі, суд виходить з такого.
Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.
Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП видно, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.
Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічні висновки викладені у Постанова КГС ВС від 16.04.19 у справі № 927/623/18, від 19.03.2020 у справі №910/3864/19 та від 04.04.2023 у справі №908/807/18, а також в Постановах КЦС ВС від 29.04.2020 у справі №638/1557/18, від 29.04.2020 у справі № 686/4557/18, від 26.10.2022 у справі № 645/6088/18 та від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19.
Посилання захисника на Постанову КАС ВС від 11.07.2018 у справі №308/8763/15-а на думку суду є нерелевантним, оскільки в межах даної справи Верховний Суд розглядав скаргу по постанову адміністративної комісії Виконавчого комітету міської ради, яка була скасована у зв`язку з її незаконністю.
Дійсно, нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.
Однак суд звертає увагу на те, що встановивши вимоги до постанови у справі про адміністративне правопорушення, законодавець не зробив будь-яких виключень щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, із чого необхідно зробити висновок про те, що виконання вимог ч. 2 ст. 283 КУпАП є обов`язковим і для цього виду постанов.
Із урахуванням наведеного та враховуючи відповідні положення ЦПК України та КАС України щодо обов`язковості висновків суду у справі про адміністративне правопорушення при розгляді цивільного чи адміністративного позову в частині висновків про те, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, виходячи із принципів верховенства права та однієї із засад судочинства, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України, якою є забезпечення доведеності вини, суд приходить до висновку про те, що визнання вини особи є обов`язковим при доведеності вчинення нею будь-якого адміністративного правопорушення, в тому числі, і у випадку закриття справи із нереабілітуючих підстав.
Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Європейського суду з прав людини щодо порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду "Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень. Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Аналіз диспозиції та санкції 124 КУпАП дає підстави стверджувати те, що це правопорушення відповідає критерію кола адресатів та критерію мети та тяжкості наслідків. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене вказує на те, що зазначене вище правопорушення повинне розглядатись за процедурою кримінального судочинства, де визнання вини є обов`язковим відповідно до положень ст. 17, ч. 4 ст. 374 КПК України, п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Аналіз положень ст. 38 та п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП дає підстави стверджувати те, що наслідком закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення є лише звільнення особи від накладення адміністративного стягнення. При цьому суд звертає увагу і на те, що закриття справи із підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, наслідком чого була би відсутність підстав для визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Зважаючи на викладене та враховуючи зазначену вище правову позицію ЄСПЛ у питанні порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також сталу практику Верховного Суду з цього питання, суд приходить до висновку про те, що закриття справи у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення за своєю суттю є закриттям справи із нереабілітуючих підстав, не передбачає звільнення особи від адміністративної відповідальності, що указує на необхідність визнання вини.
Суд погоджується з доводами представника потерпілого в тій частині, що не встановлення судом провини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності покладе на потерпілого додатковий тягар доведення його винуватості в межах цивільного судочинства, що може спричинити уникнення відповідальності за заподіяння майнової шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Як видно з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив дане адміністративне правопорушення 09 жовтня 2023 року, а тому на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки для накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
У зв`язку з закриттям провадження у справі суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування положення ст. 40-1 КУпАП.
Керуючись ст. 38, 247, 251, 252, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя -
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова суду може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Г. П. Калініченко