Справа № 583/3774/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2024 року суддя Охтирського міськрайонного суду Сумської області Плотникова Н.Б., розглянувши матеріали, що надійшли від Охтирського РВП ГУНП в Сумській області відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого мотористом БУА Сервіс Полтава нафтогаз, проживаючого за адресою АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 316647 від 19.07.2024 року ОСОБА_1 19.07.2024 року о 21 год. 29 хв. в с. Чернеччина по пров. Зелений, 31 Охтирського району керував транспортним засобом автомобілем ВАЗ-21099 днз НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

11.09.2024 р. від ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому просить закрити провадження у справі № 583/3774/24 в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, про що винести відповідну постанову. Клопотання мотивує тим, що відповідно до протоколу серії ААБ № 316647 від 19.07.2024 р. він ( ОСОБА_1 ) о 21.29 год. у стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом, однак з відеозапису вбачається, що керований ним автомобіль був зупинений лише о 21.39 год., а не о 21.29 год., як вказано в протоколі. З відеозапису вбачається, що відразу після зупинки поліцейським Кучером було поставлено запитання про те чи вживав він ( ОСОБА_1 ) спритні напої, що він категорично заперечив. При цьому наявність якихось ознак сп`яніння поліцейський не вказував. О 12.42 год. поліцейським Кучером йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що він ( ОСОБА_1 ) погодився, так як знав, що алкогольні напої не вживав, а перебуваючи із сім`єю на річці у вечірній час, пив тільки домашній квас. Зазначає, що поліцейський Кучер не роз`яснив йому порядок застосування приладу, не повідомив правильну назву, технічні характеристики, порядок застосування та наслідки огляду. Окрім цього, перед виміром інспектором не було проведено контрольну перевірки газоаналізатора, що може свідчити про недостовірність отриманих результатів. Він ( ОСОБА_1 ) вперше бачив цей прилад, ніколи його в руках не тримав, механізму його роботи не бачив, тому надати оцінку його придатності не міг. Чи використовувалася трубка до нього він ( ОСОБА_1 ) не знає, так як вона не була герметично запакована. З відеозапису вбачається, що трубку він ( ОСОБА_1 ) продув о 21.46 год., а відповідно до результату тесту проведено о 21.36 год., тобто ще до того як зупинили його транспортний засіб. В результаті тесту вказано особу, яка здійснювала перевірку іншого поліцейського, а не ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , який не перевіряв, а сидів в поліцейському автомобілі. З огляду на таку невідповідність немає підстав вважати отриманий результат огляду належним доказом того, що це саме він ( ОСОБА_1 ) перебував в стані алкогольного сп`яніння і що цей результат належить саме йому. Поліцейським було запропоновано поставити свій підпис на отриманому чеку з газоаналізатора з тим, що він ( ОСОБА_1 ) таке тестування проходив. При цьому було роз`яснено, що факт підписання у цьому документі не свідчить про згоду з отриманим результатом. З результатами тестування він ( ОСОБА_1 ) не погодився, вони викликали в нього здивування, розгубленість та обурення, так як він ( ОСОБА_1 ) алкогольні напої не вживав, а результат виявився чомусь таким. У зв`язку з цим він ( ОСОБА_1 ) не заперечував проти того, щоб пройти перевірку/огляд на наявність алкогольного сп`яніння в медичному закладі. Поліцейським було запропоновано закрити автомобіль і їхати з ними до лікарні. На моменту запинки в автомобілі була його сім`я і двоє малолітніх дітей, був вечірній час майже 22 год., на вулиці було темно, а відстань до місця проживання складала близько 4 км, тому він ( ОСОБА_1 ) попросив надати дозвіл доїхати додому, довезти пасажирів і потім їхати на огляд. В цьому йому було відмовлено і він ( ОСОБА_1 ) спочатку засумнівався у доцільності та своєчасності такої поїздки до медичного закладу. При цьому він ( ОСОБА_1 ) погодився з постановою про накладення на нього штрафу за порушення ч. 1 ст. 127 та ч. 1 ст. 127-3 КУпАП, яка була складена поліцейським під час цієї зупинки. Також зазначає, що свідки під час огляду 19.07.2024 р. не залучалися, хоч їх участь є обов`язковою. Потім він ( ОСОБА_1 ) погодився на поїздку до медичного закладу для проходження огляду, однак поліцейський Кучер почав його відмовляти від такої поїздки, посилаючись на те, що уже пізній та неробочий час і проходження огляду може затягнутися, а на вулиці вже ніч, що їм буде необхідно везти його ( ОСОБА_1 ) з м. Охтирка додому в с. Чернеччина, так як буде комендантська година. Також поліцейський порахував час та повідомив, що такий огляд не матиме змісту, так як він буде проведений вже після проходження 2-х годин після зупинки і результат вже не прийматиметься до уваги. У недоцільності такої поїздки його переконував поліцейський Кучер, а інший поліцейський Кварта в цей час сидів у автомобілі і щось писав, періодично задаючи питання по анкетним даним. Як в подальшому з`ясувалося, в цей час ним було складено протокол про адміністративне правопорушення, акт огляду та направлення, які йому в подальшому буди надані для того, щоб поставити свій підпис в тих місцях, де показав Кварта. Під час документування у справі надавати пояснення поліцейськими взагалі не пропонувалося. Вважає, що додані до протоколу відеозаписи не можуть бути належним доказом, та як зроблені з порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС від 18 грудня № 1026, відповідно до якої відео зйомка ведеться безперервно до її завершення; у процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Додані до протоколу відеозаписи по часу не співпадають із даними, занесеними до паперових доказів (щодо часу руху), не містять повної фіксації операції та її завершення, що не дає в повній мірі інформації про те, чи мали місце ті обставини, про які вказано в протоколі про адміністративне правопорушення від 19.07.2024 р. Окрім того, має місце перерва у відеозаписі терміном на 43 хв., а саме з 21.58 до 22.41. Про причини перерви у зйомці на записі інформація відсутня. Саме в цей час між ним ( ОСОБА_1 ) та поліцейським велися перемовини, під час яких він наполягав на поїздці до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, так як він ( ОСОБА_1 ) категорично не погоджувався з результатами тестування. Зазначає, що направлення на медичний огляд містить ознаки підробки, так як на відеозапису о 21.42 год. поліцейський ОСОБА_4 тільки задавав питання про те, чи вживав він ( ОСОБА_1 ) алкогольні напої, тестування проходив о 21.46 год., а направлення виходить було виписано завчасно, в саме о 21.40 год. ще до цих подій, що є неможливим та не відповідає дійсності.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, в клопотанні про закриття провадження у справі просить розгляд справи провести без його участі, так як працює поза межами м. Охтирка і не зможе прибути в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться в межах, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення.

Згідно із ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Так, відповідно до пункту 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Згідно ч.6 ст. 266 КУпАп направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3, 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ від 17 грудня 2008 р. № 1103, огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМ від 17 грудня 2008 р. № 1103, підтвердження стану сп`яніння в результаті огляду та згода водія транспортного засобу з результатами такого огляду є підставою для його притягнення, згідно із законом, до відповідальності.

Пунктом 6 зазначеного Порядку встановлено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

З викладеного слідує, що інспектор поліції повинен запропонувати водієві пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, із застосуванням спеціального технічного засобу за місцем зупинки транспортного засобу в разі наявності у нього ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і лише в разі відмови від такого огляду або незгоди з його результатами повинен запропонувати пройти такий огляд в медичній установі.

З доданого до протоколу відеозапису вбачається, що 19.07.2024 р. ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції. На пропозицію інспектора поліції погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора чи в лікарні, погодився пройти огляд на місці, результат огляду склав 0,88 ‰. ОСОБА_1 був не згодний з результатами огляду на стан сп`яніння та погодився проїхати до лікарні. Однак просив дозволи завезти родину додому. Надалі відеозапис переривається майже на годину. На останньому відеофайлі зафіксовано, що ОСОБА_1 підписує акт огляду на стан сп`яніння, поліцейський оголошує постанову за ч. 1 ст. 121 та ч. 3 ст. 121-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_1 не був згоден з результатом проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду на стан сп`яніння та виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі, куди направлений не був, відеозапис, доданий до протоколу про адміністративні правопорушення, переривається, відсутня фіксація події протягом майже однієї години, свідки, які б могли підтвердити обставини, які відбувалися протягом цього часу, відсутні, а тому суд вважає, що наявні підстави для висновку про те, що огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням вищезазначеного Порядку, і відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП, є недійсним.

Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Будь-яких доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_1 після висловлення ним незгоди з результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, був доставлений до лікарні чи відмовився їхати до лікарні - матеріали справи не містять.

За вище викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із приписів зазначеної норми Конституції, суд не має права не тільки збирати докази у справі, він має бути безстороннім і приймати рішення на підставі доказів, наданих сторонами.

В даному випадку стороною, яка звинувачує від імені держави ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є особа, яка склала протокол і яка мала б не тільки скласти його із дотриманням вимог законодавства, а і надати відповідні докази на підтвердження своїх висновків.

В даному випадку посадовими особами, які складали протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , не надано суду переконливих доказів винуватості особи.

Виходячи з принципу диспозитивності і незалежності суду, та задля забезпечення принципу змагальності сторони обвинувачення зі стороною захисту на суддю не може бути покладений тягар виклику свідків, витребування доказів тощо, щоб усунути недостатність або погану якість зібраних доказів, тобто суд не може брати на себе функції обвинувачення, оскільки це є несумісним із завданням здійснення правосуддя на основі суворого додержання законності.

Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 року та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997р. передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доводити свою невинуватість і її поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Маліге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, зважаючи на встановлені під час судового розгляду обставини, з урахуванням положень, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2016 року у справі «Карелін проти Росії», відповідно до якого збір судом доказів на підтвердження винуватості особи за відсутністю сторони обвинувачення у справах про адміністративне правопорушення, свідчить про порушення права особи на неупереджений судовий розгляд, за відсутності достатніх та переконливих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку, що сукупністю доказів у справі не доведено скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з недоведеністю наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 130, 247, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова