ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/5137/23

Провадження № 33/4820/305/24

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду Преснякова А.А.

за участю секретаря судового засідання Жураківського В.А.

захисника Рівнячка Л.С.

представника потерпілого ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відео конференції апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 на постанову судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року, якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Завалля Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені суддею І інстанції обставини

Відповідно до постанови судді, 13.12.2023 о 13 год. 40 хв. на автодорозі Т-2309 Шепетівка-Полонне-Бердичів ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 16км +200м між селами Хролин та Новичі Шепетівського району Хмельницької області, не проконтролював надійності кріплення та розташування вантажу й частин конструкції транспортного засобу, внаслідок чого частина конструкції впала на проїзну частину дороги, уникаючи зіткнення з якою транспортний засіб марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 з`їхав у кювет та отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 22.2 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.

Постановою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП.

На думку ОСОБА_3 , у справі відсутні належні та допустимі докази наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суд неправомірно ухвалив постанову про повернення складеного протоколу на доопрацювання, а після такого доопрацювання протокол не зазнав суттєвих змін, працівники поліції не виконали вимоги ухваленої судом постанови та не внесли зміни щодо вказівки належного потерпілого ОСОБА_1 , тому ОСОБА_3 відмовився його підписувати.

Так, на думку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 неправомірно був залучений до справи як потерпілий, оскільки він не вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у матеріалах справи відсутнє клопотання останнього про визнання його потерпілим.

Також ОСОБА_3 заперечує правильність кваліфікації його дій за статтею 124 КУпАП, оскільки суд у постанові зазначав про перевезення ОСОБА_3 вантажу, розглядав лоток для подачі та вивантаження бетону як вантаж, тоді як з урахуванням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, на думку ОСОБА_3 , його дії слід кваліфікувати за відповідною частиною статті 122 КУпАП.

ОСОБА_3 заперечує можливість падіння на проїжджу частину лотка, оскільки перед виїздом він перевіряв надійність його кріплення. Окрім того, у разі недостатнього закріплення, лоток мав би впасти з платформи на узбіччя дороги. Таким чином, падіння лотка не чинило перешкод для водія ОСОБА_4 при його русі вперед і він мав технічну можливість уникнути з`їзду у кювет.

Окрім того, ОСОБА_3 вважає, що сам ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 12.1, 12.3, 13.1 ПДР, а також ОСОБА_4 порушив вимоги пункту 2.10 ПДР, а саме: не повідомив поліцію про ДТП, не записав прізвища та адреси свідків, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, не вжив заходів для не переміщення металевого лотку з проїзної частини дороги.

Суд першої інстанції, не маючи спеціальних знань, самостійно визначив, що саме падіння лотка призвело до небезпеки руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 . При цьому зі схеми з місця ДТП неможливо безумовно стверджувати, що металевий лоток впав на проїзну частину. ОСОБА_3 надав суду фотографії, на яких зображено місце розташування металевих лотків на спеціальній платформі та їх кріплення. Вказані зображення повністю спростовують твердження суду, що лоток міг впасти саме на проїжджу частину дороги.

Апелянт вважає показання водія ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 необ`єктивними та надуманими.

Лише після допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 представник потерпілого заявив клопотання про допит свідків, які не були очевидцями події, а тому їх показання є неправдивими.

Також ОСОБА_3 вважає хибним висновок суду щодо невизнання як доказу у цій справі рапорту начальнику Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницькій області.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційної скарги та просив їх задовольнити повністю. Показав, що металевий лоток є складовою частиною цього автомобіля, після використання цей лоток укомплектовується на платформі та закріплюється для перевезення. Водій ОСОБА_3 не почув, як лоток впав, тому продовжив рух, не повернувся за лотком, оскільки інший водій його привіз.

Представник потерпілого ОСОБА_1 адвокат Сахнюк О.В. заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає рішення суду обґрунтованим та законним. Наполягав, що лотки є додатковим пристроєм, тому їх можна вважати вантажем. Лоток випав та розвалився на дві частини, одна впала на смугу руху потерпілого, інша на зустрічну. ОСОБА_3 змогли встановити, оскільки записали номер його автомобіля.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 і потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явилися, поважних причин неявки не повідомили. Зазначене, відповідно до вимог частини 6 статті 294 КУпАП, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_2 , проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 заперечує наявність своєї вини та причинно-наслідкового зв`язку між його діями і ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та не вважає, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП доведена.

Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме статей 9 та 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Постанова суду має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно вимог статей 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Визнаючи ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, суд першої інстанції обґрунтував свій висновок дослідженими доказами, зокрема:

-поясненнями потерпілого ОСОБА_4 , який серед іншого вказав, що у той день він тривалий час їхав за автомобілем марки «КАМАЗ», дотримуючись дистанції. Мав намір виконати маневр обгону, однак у цей час за 20-30м побачив, як з автомобіля випали лотки, вдарилися об дорогу та розламались надвоє Тоді щоб уникнути зіткнення він застосував гальмування, виїхав на зустрічну смугу, зачепив колесом узбіччя, на якому лежав мокрий сніг з болотом, автомобіль став не контрольованим, його занесло на праву смугу та винесло в кювет, де автомобіль зачепився за дерева, а автомобіль «КАМАЗ» продовжив рух;

-поясненнями потерпілого ОСОБА_1 , який серед іншого вказав, що є власником автомобіля «Mazda 3», яким керував його син ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП, належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме були пошкоджені бампер, передня права решітка, права фара, праве дзеркало, двері, крила, задня стойка. Автомобіль злетів у кювет, зачепився за дерево та висів, з місця події його забирали на лафеті. Лоток, що був на місці події, працівники поліції передали водієві його колегою, який проїжджав по дорозі. Зазначив, що після ДТП один лоток знаходився на проїзній частині дороги. Водій одного з автомобілів, що проїжджали по дорозі, переніс його з дороги на узбіччя, щоб не перешкоджав руху автомобілів, це відбулося до приїзду поліції;

-показаннями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ;

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №476977 від 11.02.2024 (а/с 44);

-схемою місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2023 з фототаблицями до неї (а/с 2, 8-9).

Вважаю наведені докази належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №476977 від 11.02.2024, складеного інспектором ВРПП Шепетівського РУП у Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Щербатюком С.В., ОСОБА_3 13.12.2023 о 13 год. 40 хв. на автодорозі Т-2309 Шепетівка-Полонне-Бердичів керуючи транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 16км +200м між селами Хролин та Новичі Шепетівського району Хмельницької області, не проконтролював надійності кріплення та розташування вантажу й частин конструкції транспортного засобу, внаслідок чого частина конструкції впала на проїзну частину дороги, уникаючи зіткнення з якою транспортний засіб марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 з`їхав у кювет та отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Так, ОСОБА_3 порушив пункт 22.2 Правил дорожнього руху України.

Пунктом 22.2 ПДР України встановлено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створенню перешкод для руху.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Об`єктивна сторона цього правопорушення виражається у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (матеріальний склад). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. Тобто, об`єктивна сторона даного правопорушення передбачає обов`язкове спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, то додатковим обов`язковим об`єктом даного виду правопорушення є також суспільні відносини у сфері власності. Умовами настання адміністративної відповідальності є наявний причинний зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді майнової шкоди.

Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР України, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.

Суд детально проаналізував наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, схему місця ДТП та додану фототаблицю, показання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих і свідків, чиї показання узгоджуються як між собою, так і з іншими зібраними матеріалами справи, і таким чином суд дійшов мотивованого висновку щодо наявності у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки саме водій ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 22.2 ПДР України, не проконтролював надійності кріплення та розташування вантажу й частин конструкції транспортного засобу, що призвело до падіння частини цієї конструкції на проїзну частину, через що водій автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 був змушений застосувати заходи для уникнення зіткнення з цією конструкцією, у результаті чого з`їхав у кювет та отримав механічні пошкодження автомобіля з матеріальними збитками. Зазначене є складом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Враховуючи встановлене, заперечення ОСОБА_3 щодо наявності його вини у ДТП та твердження, що він перевіряв перед виїздом надійність кріплення лотка, а також що через свою конструкцію лоток не міг впасти на проїзну частину, тільки на узбіччя, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються зібраними матеріалами справи. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що в разі дотримання вимог пункту 22.2 ПДР ОСОБА_3 та дійсно надійно закріпленого до транспортного засобу лотка, то він не впав би на проїзну частину та не спричинив би небезпеку для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , яку останній намагався уникнути і внаслідок чого завдав механічні пошкодження автомобілю.

Більш того, відповідно до пункту 1.4 ПДР України, кожен з учасників дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Тобто, рухаючись за транспортним засобом КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , дотримуючись дозволеної дистанції та швидкісного режиму, що було підтверджено свідками у судовому засіданні, водій ОСОБА_4 не міг передбачити відкріплення та падіння на проїзну частину лотка від конструкції бетонозмішувача. Однак, виявивши небезпеку для руху останній негайно вжив заходів для зменшення швидкості й об`їзду перешкоди, та через погодні умови втратив керування автомобілем і з`їхав у кювет.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення водієм ОСОБА_4 пунктів 2.10, 12.1., 12.3 та 13.1 ПДР є голослівними та не можуть бути предметом розгляду в цьому провадженні, оскільки суд першої інстанції розглядає справу в межах протоколу про адміністративне правопорушення, а суд апеляційної інстанції - в межах апеляційної скарги за результатами ухваленого судом першої інстанції рішення. Суд встановив, що саме дії ОСОБА_3 стали причиною ДТП та призвели до матеріальних збитків, які зазнав потерпілий.

Окрім того, зазначені вище доводи скарги щодо порушення ОСОБА_4 дозволеної дистанції між транспортними засобами чи перевищенням швидкості спростовуються наданими у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які суд першої інстанції визнав належними та допустимими, й у апеляційного суду немає підстав сумніватися у їх правдивості.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає доведеним наявність причино-наслідкового зв`язку між порушенням ОСОБА_3 пункту 22.2 ПДР та обставинами, що призвели до завдання автомобілю технічних пошкоджень і матеріальних збитків власнику автомобіля ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_3 щодо неправомірного залучення до справи ОСОБА_1 як потерпілого. У матеріалах справи містяться документи, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджують належність автомобіля ОСОБА_1 . Отже, оскільки автомобілю «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , але який фактично належить ОСОБА_1 , були завдані механічна пошкодження, то суд правильно залучив останнього як потерпілого у цій справі, оскільки таким чином саме ОСОБА_1 поніс матеріальні збитки.

До того ж Шепетівський міськрайонний суду Хмельницької області у постанові від 29 січня 2024 року за клопотанням представника потерпілого адвоката Сахнюка О.В. визнав та залучив до участі у справі ОСОБА_1 як потерпілого у цьому провадженні (а/с 43).

При цьому ОСОБА_3 не пояснив, яким чином вказівка у протоколі як потерпілого ОСОБА_4 спростовує доведеність його вини у порушенні пункту 22.2 ПДР та вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Апеляційний суд наголошує, що складений протокол про адміністративне правопорушення має доказову силу лише у сукупності з іншими доказами, які дозволяють дійти беззаперечного висновку про винуватість особи, стосовно якої складено протокол. Так, зібрані та досліджені у цьому провадженні докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Водночас рапорт інспектора Шепетівського РУП ГУНП у Хмельницькій області від 13.12.2023, що містить інформацію про факт ДТП за повідомленням від ОСОБА_11 , зі змісту якого слідує, що заявник відмовився від написання заяви, а тому матеріали не збиралися, не володіє доказовою силою для доведення наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, оскільки за своєю юридичною природою є лише процесуальним документом для фіксації надходження повідомлень до служби 102.

Щодо доводів ОСОБА_3 про необхідність кваліфікувати його дії за статтею 122 КУпАП, то на думку суду, вони є беззмістовними, оскільки вказана норма статті стосується порушень, в тому числі і пов`язаних із порушенням правил перевезення вантажів, але цією нормою не передбачено наслідків цього порушення ПДР у вигляді пошкодження транспортних засобів, тоді як обставини справи, що розглядається, мають ознаки диспозиції, передбаченої ст.124 КУпАП.

У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_3 не викликають. Апеляційний суд вважає наведені у скарзі доводи такими, що спрямовані на виправдовування та намагання уникнути ОСОБА_3 передбаченої законом відповідальності. Сукупність досліджених доказів та характер отриманих пошкоджень транспортного засобу потерпілого ОСОБА_1 свідчать про необачність та прояв бездіяльності ОСОБА_3 щодо своїх обов`язків як водія перед керуванням оглядати транспортний засіб на справність, перевіряти надійності розташування та кріплення його конструкцій чи вантажу, й контролювати його під час руху для запобігання падіння чи створення інших перешкод для руху.

Стосовно доводів, що лоток для подачі та вивантаження бетону не є вантажем, то вважаю їх неспроможними, оскільки після використання та під час переміщення автомобіля КАМАЗ цей лоток для подачі бетону укомплектовується та кріпиться на платформі, тобто під час перевезення фактично є вантажем.

Отже, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, правильно визначив вид стягнення у межах санкції статті, відповідно до вимог статті 33 КУпАП й у межах строку, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_3 пункту 22.2 ПДР України, що тягне за собою адміністративну відповідальність за статтею 124 КУпАП, не встановлено порушень судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду, скасування призначеного покарання чи закриття адміністративного провадження у справі, а тому апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 285, 294 КУпАП України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 березня 2024 року, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя