П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., за участі особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення що надійшла із УПП в Закарпатській області ДПП, відносно громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешк. АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №269532 від 05.05.2024, вбачається, що 05.05.2024 р. приблизно о 13 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинила форму психологічного насильства по відношенні до колишнього чоловіка ОСОБА_2 та своєї малолітньої дочці ОСОБА_3 ,чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , вину у вчиненні правопорушення заперечила. Зазначила, що не вчиняла дій на які вказано у протоколі про адміністративне правопорушення. Зазначила, що у неї та колишнього чоловіка виник конфлікт з приводу участі репетитора для вихання їх дітей. Вважала що репетитор дітям не потрібен, оскільки це потребує багато коштів, вона може самостійно займатись з ними.

У судовому засіданні потерпілий зазначив, що між ним та колишньою дружиною існують неприязні стосунки. Виник конфлікт щодо участі репетитора відносно їх сина, та вона заважала проводити йому заняття з учнем, яке він проводив вдома в той день. При цьому, зазначив, що він оплачує послуги репетитора, а не дружина, оскільки колишня дружина ніде не працює. Зазначив, що ОСОБА_4 , яка проживає разом із ним та їх спільними дітьми, неодноразово вчиняла психологічний тиск по відношенню до нього. Крім того, вказував, що був винесений терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 , але їй не мала змоги залишити місце проживання, тому залишилась вдома. Вважає, що застосовувати стягнення по відношенню до ОСОБА_1 не має необхідності.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин по справі.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку); особливий (особа, на яку вже було накладено адміністративне стягнення за вчинення аналогічного правопорушення - ч. 2 цієї статті).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Умисним є правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Проте, обов`язковою умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП є вчинення не будь-яких діянь зазначених у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а лише тих, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Крім того, п.14 ч.1 ст. 1 зазначеного вище Закону визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, яка включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

З системного аналізу діючого законодавства встановлено, що ознаками завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілого окрім іншого є звернення за психологічною допомогою, наявність скарг психосоматичного характеру, страхи, необумовлена тривожність, відчуття безпорадності, залякування, погрози виконання певних дій потерпілою під тиском кривдника, надмірне збудження, безсоння тощо.

Отже, необхідні докази, що містять наочні ознаки існування факту завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення у вину ОСОБА_1 , вбачається, що 05.05.2024 р. приблизно о 13 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинила форму психологічного насильства по відношенні до колишнього чоловіка ОСОБА_2 та своєї малолітньої дочці ОСОБА_3 , чим вчинила правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Разом із тим, у протоколі не розкрито об`єктивну сторону правопорушення. Так, у протоколі вказано на те, що ОСОБА_5 «вчинила форму психологічного насильства» однак не зазначено у чому таке виражалося, які наслідки такого.

Окрім того, згідно письмового пояснення потерпілого його дружина вчиняла психологічний тиск по відношенню до дітей та колишнього чоловіка, форму фізичного впливу до доньки Таїсії, не вказуючи про конкретну подію, а зазначаючи що неодноразово в минулому. В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 вказував, що на його думку ОСОБА_5 вчиняла психологічні дії стосовно нього та їх сина, а не доньки.

Вказане свідчить про наявність суперечливих відомостей між тим, що містяться в фабулі протоколу та поясненнями потерпілого як письмових, так і усних наданих в судовому засіданні.

Окрім того, у фабулі протоколу вказано про те, що форма психологічного насильства вчинені ОСОБА_6 до колишнього чоловіка та до доньки, проте у протоколі вказано відомості про одного потерпілого ОСОБА_2 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вказували що вони є колишнім подружжям продовжують проживати разом, та що між ними виникають суперечки на побутовому рівні.

Як вбачається з пояснень наданих в судовому засіданні, 05.05.2024 р виник конфлікт щодо виховання дітей.

При дослідженні наявного в матеріалах справи відеозапису з місця події, зафіксоване на бодікамеру поліцейського, вбачається, що виклик поліції здійснила сама ОСОБА_1 , при цьому вона скаржилася на неправомірні дії свого колишнього чоловіка. Однак у ході з`ясування працівником поліції обставин справи, він дійшов висновку про складання протоколу за ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 ..

На відеозаписі зафіксовано процедуру складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, домашнє насильство, психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Оскільки протокол є актом обвинувачення, то він повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вказаних вище обов`язкових елементів складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.

Між тим, суть обвинувачення, що висунуте працівниками поліції ОСОБА_1 та міститься в протоколі серії АПР18 №269532 від 05.05.2024 є неконкретним, що, в свою чергу, унеможливлює належний захист особи, притягненої до адміністративної відповідальності за вказаним обвинуваченням.

Так, викладена працівниками поліції суть правопорушення не містить в собі посилання на те, яка саме шкода фізичному або психічному здоров`ю була завдана чи могла бути завдана ОСОБА_2 , кому саме з двох дітей, та якими саме діями ОСОБА_1 , в чому саме такі дії виражались, та чи була завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 чи дитині.

Доказів того, що ОСОБА_1 застосувала відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 або своєї дитини фізичну силу, або в будь-який інший спосіб спричинила шкоду її здоров`ю чи їх життю, або ж поставила їх під загрозу, у даній справі немає.

При цьому у фабулі протоколу відсутні посилання на дії ОСОБА_1 , якими ображала колишнього чоловіка чи дітей, погрожувала чи залякувала їх або вчиняла інші умисні дії, направлені на порушення психологічної рівноваги, обмеження їх волевиявлення.

Діючим законодавством чітко передбачено, що посадовою особою, яка складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі, який відповідно до ст. 251 КУпАП є одним з джерел доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Встановлення інших обставин правопорушення, за межами обвинувачення, порушує право на захист від конкретного адміністративного обвинувачення.

Тому встановлення судом інших обставин, які знаходяться поза за межами обвинувачення, визначеного самим протоколом про вчинення адміністративного правопорушення, є неприпустимим, оскільки порушує право особи на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.

Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.

Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і яка шкода заподіяна, і це є обов'язковим.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок довести наявність ознак психологічного насильства в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та можливість заподіяння або заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого покладається на посадову особу, яка складає протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, як найбільш суворий вид стягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Таким чином, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення працівник поліції, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Викладене зобов`язує суд розглядати справу за ст. 173-2 КУпАП з дотриманням стандартів ЄСПЛ, притаманних кримінальному провадженню.

Зокрема, суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення, але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даній справі обов`язок щодо збирання доказів було покладено на поліцейського, який складав вказаний протокол про адміністративне правопорушення, натомість, всупереч ч. 2 ст. 251 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення не містить належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 , у вчинені правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП за обставин наведених в протоколі про адміністративне правопорушення.

При цьому варто зауважити, що виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що такий фактично стосується процедури складання адміністративних матеріалів, за зверненням ОСОБА_1 про вчинення її чоловіком домашнього насильства. А також зафіксовано момент ознайомлення ОСОБА_1 із матеріалами протоколу про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Таким чином, з показань особи, щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 та її колишнього чоловіка ОСОБА_2 вбачається, що між батьками спільних дітей існує тривалий конфлікт щодо спільного проживання та порядку виховання дітей.

Крім цього, з відеозапису з нагрудних камер поліцейських, які приїхали на виклик потерпілої за кілька хвилин після події, судом не встановлено стану емоційної невпевненості потерпілого ОСОБА_2 , він не перебуває у відчаї, поводить себе спокійно, адекватно та врівноважено, зустрічає поліцейських, стверджує та розповідає їм, що колишня дружина напевно трохи випила оскільки була Пасха, заважає йому працювати, проводить їх на кухню. ОСОБА_1 починає пояснювати, що чоловік бере кредит щоб займатись з репетитором дітям, вказує що сама займається з дітьми. В подальшому поліцейський в іншій кімнаті спілкується з дівчинкою, яка плаче та каже, що мама не може нормально пояснити уроки, кричить, може вдарити, а батько ні, батько найняв репетитора. ОСОБА_1 вказує що саме ОСОБА_2 вчиняє скандали. В цей час інша дитина грається в мобільному телефоні. Поліцейський яким складено адміністративні матеріали вказує, що ним встановлено що ОСОБА_1 застосувала фізичне насильство по відношенню до дітей, поряд з цим на підставі яких доказів цей висновок було зроблено не пояснює. В подальшому зафіксована процедура складання адміністративних матеріалів в присутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , вказуючи що в майбутньому по таким випадкам не слід викликати поліцію , оскільки буде складено постанову за завідомо неправдивий виклик поліції. В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підвищених тонах сперечаються стосовно участі репетитора та оплати за такого. ОСОБА_2 відводить поліцейського в іншу кімнату щоб ті сказали дитині що маму не забирають нікуди.

Водночас, жодним із здобутих доказів у справі не підтверджено вчинення ОСОБА_1 05.05.2024 року такої форми домашнього насильства як фізичне та психологічне насильство, зокрема завдання чи можливого завдання шкоди фізичному та психічному здоров`ю ОСОБА_2 та як вказано в протоколі малолітній дочці ОСОБА_3 .

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на те, що в ході провадження у цій справі не доведено наявності в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП за обставин наведених в протоколі про адміністративне правопорушення.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерії доведення "поза розумним сумнівом". Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі "Коробов проти України"). Приймаючи до уваги дане рішення, суд керується саме цим принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин наведених в протоколі про адміністративне правопорушення, є недоведеним.

Складений відносно ОСОБА_1 , протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом вини, оскільки не доводить її вини, тобто не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом. Враховуючи неповноту даних про адміністративне правопорушення, слід вважати, що в матеріалах справи відсутні достатні і беззаперечні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

За встановлених обставин, матеріали додані до протоколу не містять достатніх та незаперечних доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_1 , поза розумним сумнівом, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, судом не може бути зроблений беззаперечний висновок про наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та відповідно про наявність правових підстав для закриття справи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.173-2, 283, п.3 ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,-

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Строк звернення постанови для виконання три місяці з дня винесення постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.