Справа № 203/7545/23
Провадження № 3/0203/374/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06.02.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції після дооформлення на виконання постанови судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Шрамко Л.Л. надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

У судове засідання з`явились особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та другий учасник ДТП (потерпілий) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Добринь Я.О. пояснив, що він не погоджується зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення, а висновок експерта вважає неналежним доказом. Оскільки він складений експертом, який не має відповідної кваліфікації на дослідження відео- та фото- матеріалів, швидкість руху автомобіля він вимірював з урахуванням даних іншого автомобіля BMW, а не автомобіля, на якому рухався ОСОБА_1 Toyota Camry. Водночас п. 2.3 інструкції визначена заборона вирішувати питання, які не у межах кваліфікації експерта. Так, протокол був складений лише з пояснень ОСОБА_2 та працівниками поліції не доведено порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3 ґ) та п. 12.4 Правил дорожнього руху (далі ПДР). Тому він просив суд закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Водій ОСОБА_1 не визнав своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пояснив, що він не порушував ПДР, бо протокол про адміністративне правопорушення був складений за заявою ОСОБА_2 , а висновок експерта є неналежним доказом. Водій рухався на зелений сигнал світлофора, розумів, що необхідно завершити проїзд перехрестя та він не зможе зупинитися з метою дотримання вимог п. 16.5 ПДР. Водночас другий учасник ДТП їхав з крайнього правового боку, де їхати не можна було. Тому ОСОБА_1 просить суд закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Захисник потерпілої особи адвокат Зоц А.О. пояснила, що обидва водія порушили ПДР. ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначав, що він їхав на зелений сигнал світлофора, його швидкість перед зіткненням була 50 км/год, що суперечить тим письмовим поясненням, які містяться в матеріалах іншої справи. Оскільки під час складання протоколу відносно ОСОБА_2 він пояснив, що їхав на жовтий сигнал світлофора та перевищив швидкість. Тому захисник просила суд звернути увагу на зміну показань ОСОБА_1 та визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Водій ОСОБА_2 пояснив, що на його думку, водій ОСОБА_1 не дотримався ПДР, бо перевищив швидкість та їхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, що також підтверджено висновком експерта. Він під час руху бажав повернути направо, поворот був закритий, тому повернув вліво, щоб уникнути зіткнення, проте зіткнення відбулось.

Суд, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що за відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2023 року, серії ААД №553988, 26.09.2023 року о 09:56 годині в м. Дніпрі на регульованому світлофором перехресті по вул. Н. Алексеєнко вул. Національної Гвардії, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Тойота, д.н.з. НОМЕР_1 , виконував проїзд перехрестя на забороняючий йому рух «жовтий» сигнал світлофора, перевищив максимальну швидкість руху у встановлену для руху транспортних засобів в населеному пункті 50 км/год, внаслідок чого сталось його зіткнення з автомобілем БМВ, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження, чим завдані збитки. Тим самим дії водія ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення вимог п. п. 8.7.3 ґ), п. 12.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Під час судового засідання було встановлено, що працівниками поліції не доведена наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Так, у судовому засіданні судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, а також оглянутий DVD-R диск з відеозаписом.

Відповідно до висновку судового експерта ОСОБА_3 від 27.11.2023 року №10.1/039-Д., експертне дослідження проводиться під час розгляду в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська справи №203/5883/23, провадження №3/0203/3088/2023, про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновків судового експерта по питаннях, які йому поставлені, за результатами проведення експертного дослідження з обставин і механізму ДТП, водій автомобіля BMW ОСОБА_2 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (ч. «є») 8.10 Правил дорожнього руху; водій автомобіля Toyota ОСОБА_1 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 (ч. «ґ, е»), 8.10, 8.11, 12.4 та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху; водій автомобіля BMW ОСОБА_2 мав технічну можливість запобігти пригоді шляхом своєчасно виконання вимог п.п. 8.7.3 (ч. «є») та 8.10 Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх; водій автомобіля Toyota ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти пригоді шляхом своєчасного виконання, не вдаючись до екстреного гальмування, вимог п.п. 8.7.3. (ч. «ґ, е»), 8.10, 8.11, 12.4 та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх; при зафіксованому відеозаписі механізмі пригоди дії водія автомобіля BMW ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 (ч. «є») та 8.10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням події ДТП; дії водія Toyota ОСОБА_1 автомобіля не відповідали вимогам п.п. 8.7.3. (ч. «ґ, е»), 8.10, 8.11, 12.4 та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку із настанням події ДТП.

Під час судового розгляду справи суд оглянув копії документів з матеріалів справи про адміністративне правопорушення №203/5883/23, провадження №3/0203/3088/2023, що складені відносно водія ОСОБА_2 за порушення вимог п. 8.7.3. є) ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП, в сукупності з дослідженим висновком експерта та відеозаписом, долученим до висновку експерта. Всі ці письмові докази по справі №203/5883/23, провадження №3/0203/3088/2023, були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 разом із заявою ОСОБА_2 до УПП в Дніпропетровській області від 27.11.2023 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 та містяться в матеріалах справи, що розглядається.

Суд, вирішуючи по суті справу про адміністративне правопорушення, бере до уваги те, що в теорії права процес доказування в теорії права становить встановлення об`єктивної істини в справі, змістом якого є збирання, дослідження, оцінка і використання доказів, а суд надає оцінку доказам, єдності їх змісту і форми, процесуального способу виявлення доказів, їх представлення та аналізу відносно події адміністративного правопорушення за участю водія, відносно якого складений протокол про адміністративне правопорушення, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Правильне визначення меж доказування дає змогу досягти максимальної ефективності адміністративного процесу, уникнути збору та вивчення надлишкових доказів і забезпечити досягнення цілей доказування.

Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що до протоколу про адміністративне правопорушення від 07.12.2023 року, серії ААД №553988, відносно ОСОБА_1 працівником поліції не долучено будь-якого належного та допустимого доказу на підтвердження наявності в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за порушення водієм вимог пунктів 8.7.3 ґ), п. 12.4 Правил дорожнього руху, а ті, що долучені до заяви від 27.11.2023 року суд відхиляє як недопустимі та неналежні, бо такі становлять елементи висновку судового експерта, складеного під час розгляду справи №203/5883/23 відносно іншої особи водія ОСОБА_2 , та стосуються, зокрема, висновків експерта про невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п.п. 8.7.3. (ч. «ґ, е»), 8.10, 8.11, 12.4 та 12.9 (ч. «б») Правил дорожнього руху, а протокол про адміністративне правопорушення складений щодо порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 8.7.3 ґ), п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Тим більше, що постанова суду від 29.12.2023 року про дооформлення справи не була виконана працівником поліції, бо у рапортах від 01.02.2024 року він підтвердив те, що протокол складений з недоліками з технічних причин та посилається на документи, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення у справі №203/5883/23 відносно іншої особи, водія ОСОБА_2 , зокрема, на протокол огляду місця ДТП, пояснення водіїв, фототаблицю.

Водночас за змістом ст. ст. 251, 256 КУпАП, обов`язок належного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та збирання доказів покладений на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.).

У ході судового засідання були оглянуті скріншоти з відеозапису з місця події з камер спостереження «Наше місто» та встановлено, що водій автомобіля Toyota ОСОБА_1 рухався у напрямку перехрестя на зелений сигнал світлофора та на під час дії жовтого сигналу світлофора вже перебував на середині перехрестя, а під час зіткнення завершував проїзд перехрестя.

Так, відповідно до пунктів 8.7.3 ґ), 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (в редакції, чинній станом на 26.09.2023 року), сигнали світлофора мають такі значення, зокрема, жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пунктів 16.4, 16.5, 16.8 Правил дорожнього руху, забороняється виїжджати на будь-яке перехрестя, у тому числі при сигналі світлофора, що дозволяє рух, якщо утворився затор, який змусить водія зупинитися на перехресті, що створить перешкоду для руху інших транспортних засобів і пішоходів.

У разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід.

Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора.

Також відповідно до п. 1.3., 1.4., 1.5., 1.9. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити у повноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або у повноважений ним орган.

Особи, які порушують ці Правила, несуть від повідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 124 КУпАП (в редакції, чинній станом на 26.09.2023 року), порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Примітка. Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 08.07.2020 року, справа №463/1352/16-а, провадження №К/9901/21241/18, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому суд наголошує на тому, що з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Так, у ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом були оцінені докази, наявні в матеріалах справи за внутрішнім переконанням суду, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і справедливістю. Аналіз встановлених у судовому засіданні обставин справи та досліджених доказів крізь призму вказаних вище норм вказує, що під час руху перехрестям на заборонений жовтий сигнал світлофора водій ОСОБА_1 дотримався вимог пунктів 16.4, 16.5, 16.8 ПДР з метою завершення проїзду перехрестя, бо він виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, та їхав у наміченому напрямку, незалежно від сигналу світлофора на виїзді, яким був жовтий сигнал світлофора. При цьому працівником поліції не доведено жодним належним та допустимим доказом порушення водієм п. 12.4 ПДР, та таким не є і висновок експерта. Тим самим спростовуються і обвинувачення водія у недотриманні п. 8.7.3 ґ) ПДР. Оскільки п. 16.8 ПДР в сукупності з вимогами пунктів 16.4 та 16.5 ПДР за обставинами справи визначають обов`язок водія завершити проїзд перехрестя та обов`язок іншого учасника дорожнього руху дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя.

Суд, аналізуючи докази по справі з точки зору їх належності, допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, вважає недоведеною вину водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого положеннями ст. 124 КУпАП, з огляду на порушення пунктів 8.7.3 ґ), 12.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення.

Суд, враховуючи, що у ході судового розгляду справи в діях водія ОСОБА_1 не було встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доходить висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючи ст. ст. 124, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ф.М. Ханієва