ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 Справа №607/13695/24 Провадження №3/607/6003/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Кунцьо С.В.

за участю секретаря Гурзель Ю.В.

представників Тернопільської

митниці Гребеняка Р.Б., Лось О.Р.

захисника особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності адвоката Шевчука В.В.

представника власника майна адвоката Суворової Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу про порушення митних правил та притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_2 », жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається із протоколу про порушення митних правил №0029/40300/24 від 06 травня 2024, 08.04.2024, з метою ввезення на митну територію України, до відділу митного оформлення №3 митного посту «Тернопіль» Тернопільської митниці особою уповноваженою на роботу з митницею ФОП « ОСОБА_3 » ( АДРЕСА_2 ), гр. України ОСОБА_3 , подано електронну митну декларацію типу ЕЕ№24UA48U6 на товар: «автомобіль легковий, що використовувався: марка «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 », календарний рік випуску 2016 року. Автомобіль після ДТП куплений на страховому автоаукціоні.

В якості підстави для оформлення декларації зазначеного товару було додано документи, а саме: договір купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 24.01.2024; паспорт гр. України ОСОБА_4 (власник товару) №КМ932996 від 31.03.2003; чек на оплату митних платежів № від 08.04.2024.

10.04.2024 о 09 год. 22 хв. через пункт пропуску «Устилуг - Зосин» Волинської митниці гр. України ОСОБА_1 на транспортному засобі НОМЕР_3 / НОМЕР_4 було ввезено товар «автомобіль легковий, що використовувався: марка «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 », календарний рік випуску 2016 року, після ДТП та куплений на страховому авто аукціоні.

В якості підстави до переміщення вказаного товару разом з митною декларацією типу ЕЕ№24UA48U6 було подані та засвідчені печатками ПМК Волинської митниці такі документи: договір купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024; свідоцтво про реєстрацію т/з № НОМЕР_5 від 24.01.2024 та довіреність від 09.04.2024 зареєстрована в реєстрі за №409. Відповідно до довіреності гр. ОСОБА_4 уповноважує гр. ОСОБА_1 бути представником в усіх установах, у тому числі з питання отримання, експедирування, супроводження та оформлення вантажів. Довіреність видана та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петренком Петром Івановичем. Вартість товару згідно договору купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024 складає 3 798 дол. США(на день переміщення товару згідно курсу НБУ складає 148 101,11 грн.)

10.04.2024 ОСОБА_1 товар було доставлено до митниці призначення (Тернопільська митниця), за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук`яновича Д,8 та в подальшому 11.04.2024 до відділу митного оформлення №3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці з метою митного оформлення у вільний обіг товару ОСОБА_3 було подано електрону митну декларацію типу ДЕ № 24 UA39U8.

В якості підстави для митного оформлення зазначеного товару до декларації типу ДЕ № 24 UA39U8 було додано документи, а саме: договір купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024; свідоцтво про реєстрацію т/з № 2 від 24.01.2024; висновок про якісні характеристики товару №АМС240408-001 від 08.04.2024; витяг з сайту «autoastat» №б/н від 10.04.2024; витяг з сайту «bidfax» №б/н від 10.04.2024; паспорт гр. України ОСОБА_4 (власник товару) №КМ932996 від 31.03.2003; закордонний паспорт гр. України ОСОБА_1 № НОМЕР_6 від 14.11.2022; чек на оплату митних платежів № від 08.04.2024, заява на видачу посвідчення про реєстрацію т/з №б/н від 10.04.2024, довіреність від 09.04.2024 зареєстрована в реєстрі за №409.

Під час здійснення перевірки документів доданих до електронної митної декларації, а саме довіреності від 09.04.2024, встановлено, що згідно реєстрів нотаріусів України, приватний нотаріус Петренко Петро Іванович, який засвідчував печаткою та підписував вказану довіреність, в реєстрі відсутній.

Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України визначено, що усі документи, які необхідні для здійснення митного контролю ТЗ у пункті пропуску та їх подальшого переміщення через митний кордон України, подаються власником ТЗ або ж уповноваженою особою. У даному випадку, на підставі довіреності від 09.04.2024 зареєстрована в реєстрі за №409, уповноваженою особою є громадянин України ОСОБА_1 .

З метою перевірки законності переміщення через митний кордон України вказаного товару, правдивості поданих до митного контролю документів, а саме довіреності від 09.04.2024, яка була видана та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петренком Петром Івановичем, як підстави для пропуску товару на митну територію України 15.04.2024, Тернопільською митницею направлено лист №7.25-2/20-1/5.13/2451 до Південного-регіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Листом Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вих. № 26964/08.2-24 від 29.04.2024 (вх. № 4461/5.13/7.25-20 від 30.04.2024) Тернопільську митницю повідомлено, що гр. ОСОБА_5 не реєстрував приватну нотаріальну діяльність по місту Одеса та Одеській області, серед працівників державних нотаріальних контор гр. ОСОБА_5 також відсутній.

На підставі вищевикладеного, з метою переміщення через митний кордон України ОСОБА_1 подав до митного контролю та митного оформлення документи, а саме довіреність від 09.04.2024 зареєстрована в реєстрі за №409, які містять ознаки підробки.

Так, листом №4677/10/7-25-10 від 06.05.2024 гр. ОСОБА_4 були надіслані пояснення, де зазначено, що гр. ОСОБА_4 невідомий гр. ОСОБА_1 , також вона не уповноважувала останнього, згідно довіреності від 09.04.2024 зареєстрованої в реєстрі за №409 бути представником в усіх установах, у тому числі з питання отримання, експедирування, супроводження та оформлення вантажів.

Таким чином, ОСОБА_1 , вчинив дії спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з поданням митному органу, як підстави для переміщення товару підроблених документів, а саме довіреності від 09.04.2024 зареєстрованої в реєстрі за №409.

Особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності та за участю його захисника. В силу ч. 4 ст. 526 Митного кодексу України суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім цього у судове засідання не з`явилася заінтересована особа власник майна ОСОБА_4 , хоча про день та час судового засідання була повідомлена належним чином.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності заінтересованої особи власника майна ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представники митниці, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 протокол про порушення митних правил підтримали в повному обсязі, та просять притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення ним митних правил. При цьому представник митниці ОСОБА_7 вважає посилання сторони захисту на ч.2 ст.460 Митного кодексу України безпідставними до застосування.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Шевчук В.В. вважає, що матеріалами справи не доведено складу адміністративного правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 . Як вбачається із протоколу №029/40300/24 від 06.05.2024 митний орган зазначає, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення є подання ОСОБА_1 для митного оформлення підробленого документу, а саме довіреності. Водночас доказів підробки такого документу не надано. Сам факт використання в протоколі виразу підроблений документ не може свідчити про таку підробку. Посилання на лист Південного міжрегіонального управління юстиції не може в розумінні кримінального кодексу свідчити про підробку довіреності з міркувань відсутності жодних доказів такої підробки. Зважаючи на такі обставини, на його думку, суд в межах справи про порушення митних правил позбавлений можливості самостійно встановити факт підробки документу, оскільки ці правовідносини не є предметом розгляду в такій справі. Як вбачається із пояснення ОСОБА_3 , саме він як брокер, що діяв на підставі договору із ОСОБА_4 подав попередню митну декларацію ЕЕ №24UA48116, яка надавала право ОСОБА_1 перетнути кордон та перевезти автомобіль, який перевозив ОСОБА_1 . В подальшому саме ОСОБА_3 скинув на телефон через месенджер «Whats app» документи в тому числі і ніби-то підроблену довіреність. Зокрема так і не з`ясовано, звідки ОСОБА_3 отримав довіреність, яку в подальшому використовував при заповненні декларацій та надіслав водію ОСОБА_1 . Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази умислу ОСОБА_1 на вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 483 МКУ. Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого нормою ч.1 ст.483 МК України передбачає наявність прямого умислу на вчинення дій щодо переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю. Подання якби підробленої довіреності жодним чином не спрощувало перетин кордону ОСОБА_1 , така довіреність не впливала на зменшення митної вартості транспортного засобу, відтак жодного економічного інтересу для ОСОБА_1 її підробляти не було. Така довіреність не надавала йому жодних переваг, відтак і подання її не мало ніякого умислу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 знав та розумів, що довіреність підроблена і він подає митному органу підроблений документ. Відсутність таких доказів свідчить про недоведеність умислу особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим захисник звернув увагу суду на трудовий договір, згідно якого ОСОБА_1 є найманим працівником та водієм транспортного засобу, у ФОП « ОСОБА_2 », який в свою чергу уклав договір із ОСОБА_4 (Замовник) про перевезення вантажу, автомобільним транспортом, відтак фактично Замовник не могла знати ОСОБА_1 , оскільки правовідносини у неї виникли із перевізником ОСОБА_2 . Більше того вдповідно до ч.2 ст. 460 МКУ перевізники несуть відповідальність за переміщення виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (СМЮ). Про неможливість притягнення до відповідальності перевізника за ч.1 ст. 483 МКУ вказує і Тернопільський апеляційний суд у постанові від 14.12.2023 р справі № 607/11111/23. Враховуючи вищевикладене просить закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвокат Суворова Ю.І. в судовому засіданні повністю погодилася із доводами захисника Шевчука В.В., адже наїї думку не встановлено наявності прямого умислу ОСОБА_1 на вчинення протиправних дій, а відтак просить закрити провадження у справі.

Заслухавши думку учасників судового засідання, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Так, ст. 7 МК України визначено, що митна справа в Українi включає в себе встановлення порядку та органiзацiю перемiщення через митний кордон України товарiв i предметiв, обкладення митом, оформлення, здiйснення контролю та iнших заходiв щодо реалізації митної полiтики в Українi.

Стаття 458 Митного кодексу України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст. 486 Митного кодексу України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно ст.488 Митного кодексу України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідност. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно вимог ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Так, із протоколу про порушення митних правил №0029/40300/24 від 06.05.2024, вбачається, що головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Тернопільської митниці Пашковським О.Ю. встановлено, що до відділу митного оформлення №3 митного поста «Тернопіль» Тернопільської митниці особою уповноваженою на роботу з митницею ФОП « ОСОБА_3 » ( АДРЕСА_2 ), гр. України ОСОБА_3 , подано електронну митну декларацію типу ЕЕ№24UA48U6 на товар: «автомобіль легковий, що використовувався: марка «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 », календарний рік випуску 2016 року. Автомобіль після ДТП куплений на страховому автоаукціоні. В якості підстави для проведення митного оформлення зазначеного товару було подано документи, а саме: договір купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024; свідоцтво про реєстрацію т/з № 2 US від 24.01.2024 та довіреність від 09.04.2024 зареєстрована в реєстрі за №409.

Відповідно до вказаної довіреності гр. ОСОБА_4 уповноважує гр. ОСОБА_1 бути представником в усіх установах, у тому числі з питання отримання, експедирування, супроводження та оформлення вантажів. Довіреність видана та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петренком Петром Івановичем. В подальшому митним органом було встановлено, що ОСОБА_1 приховав від митного контролю, тобто подав митному органу, як підставу для переміщення товару підроблений документ, а саме вищевказану довіреність від 09.04.2024 зареєстровану в реєстрі за №409, яка ніби виявилась фіктивною, посилаючись при цьому на відповідь Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції.

Підставою для складання протоколу про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 , слугувала відповідь Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.04.2024, з якої вбачається, що громадянин ОСОБА_5 не реєстрував приватну нотаріальну діяльність по місту Одеса та Одеській області, а також лист громадянки ОСОБА_4 (власника товару), яка у своїх поясненнях, що були направлені листом на адресу Тернопільської митниці, вказала про те, що ОСОБА_1 їй не відомий та не уповноважувала його здійснювати будь-які дії. Відтак ОСОБА_1 ставиться у вину вчинення правопорушення шляхом надання до митного органу, як підстави для переміщення товару (автомобіля) довіреності виданої, яка є підробленою.

Відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, передбачена ч. 1 ст. 483 МК України.

Переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю може бути вчинено одним із способів, перелічених у ст. 483 МК України.

В судовому засіданні не встановлено та із матеріалів справи не вбачається даних про те, що ОСОБА_1 вчиняв будь-яку із дій, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, чи сприяв їх вчиненню.

В свою чергу слід зазначити, що правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару - є підробленими, чи, одержані незаконним шляхом або містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» (із змінами і доповненнями) визнано, що підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

Як встановлено у судовому засіданні, ФОП ОСОБА_3 , являється у даній справі декларантом, агентом з митного оформлення та митним брокером, який здійснював свою діяльність на підставі договору з суб`єктом ОСОБА_4 (Замовник), та діяв в інтересах останньої, здійснюючи митне оформлення транспортного засобу в момент його переміщення через кордон.

Таким чином покупцем товару у інвойсі від 31.01.2024 являється громадянка ОСОБА_4 (Замовник), яка довіреністю від 09.04.2024, ніби то уповноважила громадянина ОСОБА_1 бути представником в усіх установах, підприємствах чи організаціях, у тому числі з питання отримання, експедирування, супроводження та оформлення належних їй вантажів, що прибувають на її ім`я, з будь-яких країн світу на будь-яких підставах, а також зберігати та перевозити їх за місцем призначення, тощо.

Разом з тим до матеріалів справи захисником ОСОБА_1 долучено копію договору №04/04-24-1 від 04.04.2024, який укладено між ФОП « ОСОБА_2 » (Перевізник) та ОСОБА_4 (Замовник) про перевезення вантажів автомобільним транспортом. Предметом даного договору є перевезення автомобіля «AUDI» модель «А3».

Так, з викладеного вбачається, що ОСОБА_1 переміщував транспортний засіб «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 », на підставі вищевказаного договору, тобто виступав в якості водія. Відтак, під час проходження митного контролю ОСОБА_1 заявив про переміщення ним автомобіля та подав необхідні документи, надані йому агентом з митного оформлення, а саме: договір купівлі продажу (інвойс) № 81999203 від 31.01.2024; свідоцтво про реєстрацію т/з № 2 US від 24.01.2024, та нотаріальне доручення (довіреність), однак про те, що останнє є фіктивним та отримане незаконним шляхом він обізнаний не був, що також в судовому засіданні стверджує сторона захисту.

Разом з тим суд звертає увагу на ряд обов`язків передбачених вищезазначеним договором №04/04-24-1 від 04.04.2024, серед яких саме на Замовника покладено обов`язок передати митному брокеру необхідні документи для організації перетину кордону перевізником, а також подальшого подання документів на митницю.

Досліджені документи вказують на те, що відповідальним за ввезення автомобіля є ФОП « ОСОБА_3 » який виступив уповноваженою особою власника автомобіля ОСОБА_4 , з якою уклав договір про надання послуг по декларуванню та митного оформленню товарів. Тобто, в даному випадку ОСОБА_1 був лише водієм, який здійснював перевезення транспортного засобу; договору купівлі-продажу (інвойс) самостійно він не укладав, всі документи, пов`язані з реєстрацією транспортного засобу оформляв безпосередньо ФОП « ОСОБА_3 ».

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що саме ОСОБА_1 здійснив підроблення довіреності, яка є об`єктом інкримінованого йому порушення, відтак відсутні підстави вважати, що останній умисно знаючи про фіктивність документу, надав такий митному органу. Таким чином зазначені обставини дають підстави для обґрунтованого сумніву, що ОСОБА_1 мав умисел на подання підробленого документу, як підстави для переміщення товару належного власнику ОСОБА_4

З п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду від 03.06.2005 року № 8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Відтак, суд не вбачає в діях ОСОБА_1 навмисного вчинення протиправних дій, а саме переміщення товару через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю, шляхом подання, митному органу, як підстави для переміщення товару підроблених документів, а саме довіреності від 09.04.2024 зареєстрованої в реєстрі за №409, адже у відповідності до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тому на переконання суду, за конкретних обставину діях ОСОБА_1 відсутній умисел, як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому правопорушення, на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання документів, що містять неправдиві відомості, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Крім цього, з урахуванням положень ч. 2 ст. 460 МК на думку суду ОСОБА_1 не може нести відповідальності за надання митному органу, як підстави для переміщення автомобіля, підробленого документу, чи документа, одержаного незаконним шляхом, адже на думку суду останній не являється Перевізником в розумінні митного законодавства, яким визначено, що Перевізником може виступати юридична особа або підприємець. Відтак суд погоджується із доводами захисника, що його підзахисний ОСОБА_1 не може виступати у даній справі суб`єктом інкримінованого йому правопорушення, з наступних підстав.

Так, ФОП « ОСОБА_3 » у декларації зазначив про те, що ОСОБА_1 переміщує, транспортний засіб і зазначив усі відомості необхідні для його декларування, при цьому довіреність, яка стала об`єктом правопорушення у даній справі, жодним чином не вплинула, і по своїй суті не могла вплинути на правильність декларування, адже її суть лише підтверджує повноваження особи, тому тут не має місце приховування будь-яких відомостей від митного контролю.

Крім того, що стосується вищезазначеного Договору укладеного між ФОП « ОСОБА_3 ». та ОСОБА_4 то згідно п.п.6.2, 6.3 п.6 Договору саме Замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, в наданих ним документах Виконавцю та митним органам.

Так, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами посадові особи цих підприємств.

Аналізуючи вищевикладене, вбачається, що перевізником товару (автомобіля), є ФОП ОСОБА_8 , особою яка здійснювала митне оформлення автомобіля являється ФОП ОСОБА_3 , а виконував функцію водія ОСОБА_1 , тобто був особою, уповноваженою Перевізником перемістити товар через митний кордон.

У даному випадку, ОСОБА_1 виконуючи обов`язки водія, під час переправи придбаного транспортного засобу через митний кордон, як представник Перевізника, подав товаросупровідні документи, які йому були надані ФОП ОСОБА_3 , за дорученням покупця ОСОБА_4

З урахуванням вищезазначеного та положень визначених ч. 2 ст. 460 МК України, зокрема обмежень щодо відповідальності перевізника, ОСОБА_1 будучи лише водієм, на думку суду не може нести відповідальності за надання митному органу, підробленого документу, в даному випадку довіреності.

Крім цього суд вважає, що під час здійснення провадження по справі про порушення митних правил, митним органом порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 495 МК України, основним доказом по справі про порушення митних правил є саме протокол про порушення митних правил.

П. 1 ч. 2 ст. 508 МК України передбачено, що складання протоколу про порушення митних правил є процесуальною дією.

Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених цим законодавством.

Протокол про порушення митних правил є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще як юридичний документ - акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою Тернопільської митниці ДФС справи про порушення митних правил, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).

Аналізуючи зміст складеного відносно ОСОБА_1 протоколу та зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що митний орган лише констатує факт подання останнім підробленого документа, однак суті такої об`єктивної сторони ні у протоколі, ні у зібраних у справі доказах, не розкриває та не підтверджує.

Також у справі не підтверджено факту підробки довіреності, а сама ж по собі відповідь Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не може доводити цієї обставини, так як вирішення даного питання потребує спеціальних знань та можливе лише шляхом проведення експертизи. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що митним органом додатково здійснювалися необхідні заходи, окрім звернення з листом до вищевказаного державного органу, щодо доведеності фіктивності документа, про який йдеться у протоколі. При цьому суд зауважує, що обов`язок щодо збирання доказів та доказування вини особи покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів, в даному випадку на митний орган (ст.251 КУпАП).

На думку суду, вказаний протокол про порушення митних правил ґрунтується лише на припущеннях, які не підтверджені належними доказами, а досліджені в суді матеріали справи у їх сукупності свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 , складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

«Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Отже, суд, аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи наведені норми та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України (тобто, вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів), вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення не доведена, а тому провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 527 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя), що розглядає справу, виносить, зокрема, постанову про закриття провадження у справі.

Суд, беручи до уваги наведені обставини та керуючись нормами закону, приходить до висновку, що у діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, що є підставою для закриття провадження по справі, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 458, 483, 495, 526, 527, 528 Митного кодексу України, ст.ст.9-11, 221, 247, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 Митного Кодексу України - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо