Справа№464/1810/24
пр.№ 3/464/853/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2024 м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.182 КУпАП,

у с т а н о в и л а:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АА № 198297 складений інспектором УПП у Львівській області 27 лютого 2024 року, ОСОБА_1 12 лютого 2024 року близько 01:50 год за адресою: АДРЕСА_1 перебуваючи у квартирі порушував тишу, а саме голосно кричав, чим порушував спокій громадян та вимоги ст.24 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», будучи особою котра протягом року була піддана адміністративному стягненню за вчинення дій передбачених ч.1 ст.182 КУпАП.

На розгляд справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, дату та час розгляду справи. Тому відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП вважаю можливим розглядати справу у його відсутності, явка у даній категорії справ не є обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Диспозицією ч.2 ст.182 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях, учинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі ж порушення. Указана норма є бланкетною, тобто називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших актів.

У протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на порушення особою ст.24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Водночас даний Закон України втратив чинність 01 жовтня 2023 року на підставі Закону України «Про систему громадського здоров`я».

За таких обставин у протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на порушення норми, яка ще до вчинення інкримінованого діяння втратила чинність.

З даного приводу слід зазначити, що згідно з положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати на шкоду особі фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Виходячи з приписів ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративне правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративне правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Як передбачено ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки норма права, порушення якої ставиться у провину ОСОБА_1 станом на момент інкримінованого правопорушення та на час розгляду справи втратила чинність, притягнення до адміністративної відповідальності виключається, адже правові підстави для такого наявні не лише у зв`язку із скасуванням приписів безпосередньо КУпАП, а й у випадку скасування акта, до якого відсилає бланкетна норма диспозиції тієї чи іншої статті КУпАП. Коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту).

Більше того жодних доказів, передбачених ст.251 КУпАП, які б містили інформацію, що ОСОБА_1 перебуваючи у квартирі порушував тишу, а саме голосно кричав до матеріалів справи не надано. Протокол про адміністративне правопорушення та рапорт інспектора поліції не є безумовними та достатніми доказами, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, а є односторонніми актами службової особи працівника поліції. Картка щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не свідчить про обставини даної події, так і не підтверджує, що ОСОБА_1 протягом року було піддано адміністративному стягненню за ч.1 ст.182 КУпАП.

Суд самостійно збирати докази не має права, позаяк обов`язок щодо збирання доказів, в силу положень ч.2 ст.251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Вищевикладене свідчить про те, що поліцією не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги загальний правовий принцип, закріплений у ст.62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суддя дійшла висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку, а тому у діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.182 КУАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.182 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Г.О.Шашуріна