Справа № 348/2180/24
Провадження № 33/4808/1091/24
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Матолич В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

На вказану постанову суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу після закінчення строку на апеляційне оскарження разом із клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження ОСОБА_1 вказує на те, що про оскаржувану постанову він дізнався 15.11.2024 року, коли отримав поштове відправлення №963 у відділені №78460 (Білі Ослави). Вважає, що його захисником було порушене його право приймати безпосередню участь у судовому засіданні, подавати клопотання чи інші докази. Також захисник не повідомив його про те, що Надвірнянським районним судом прийняте рішення 31.10.2024 року, яким ОСОБА_1 визнано винним, накладено штраф і позбавлено права керування транспортним засобом. Стверджує, що подача апеляційної скарги неможлива без своєчасного одержання повного тексту рішення (постанови), а тому вважає це поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та просить його поновити.

Перевіривши апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на її оскарження, вважаю, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови суду необхідно відмовити та апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.

Право особи на апеляційний розгляд справи відповідним чином унормовано у національному процесуальному законодавстві, у тому числі стосовно строків та кола осіб, які мають право подати апеляційну скаргу і вказані питання нерозривно пов`язані з правом на отримання вмотивованого рішення суду першої інстанції та із позитивним обов`язком суду надати можливість брати участь у судових засіданнях.

Так, згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Правом на апеляційне оскарження постанови судді по справі про адміністративне правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, розпоряджається на власний розсуд в межах процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розгляд справ про адміністративні правопорушення відбувається в судах відкрито, що гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності своєчасно дізнатись про результати судового розгляду та оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.

Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право на апеляційний розгляд беззаперечно є важливим елементом, визначеного у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на доступ до суду.

Зі змісту клопотання про поновлення строку вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення необхідно вважати неналежне виконання його захисником обов`язків щодо захисту його інтересів у суді першої інстанції та несвоєчасне отримання копії судового рішення.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що про наявність рішення, яким його було визнано винним у вчиненні правопорушень він дізнався 15 листопада 2024 року, коли отримав поштове відправлення. Крім того, посилається на те, що його захисник проігнорував право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності приймати безпосередню участь у судовому засіданні, подавати клопотання чи інші докази та не повідомив його про прийняте судом рішення.

Перевіряючи вищевказані доводи ОСОБА_1 щодо наявності поважності причин з яких він пропустив строк на апеляційне оскарження судового рішення, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що рішеннями Європейського суду визначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України», справа «Трух проти України» ).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (справа «Пономарьов проти України»).

При вирішенні питання про поновлення строків на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції враховує процесуальну поведінку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи та після ухвалення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що протоколи про адміністративні правопорушення були складені за участю ОСОБА_1 , якому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, ст.63 Конституції України. При оформленні протоколів про адміністративні правопорушення ОСОБА_1 було проінформовано про розгляд справи в Надвірнянському районному суді 17 вересня 2024 року о 09 год.

При цьому, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення та інші документи, які були долучені до справи, відмовився надати пояснення щодо висунутого йому обвинувачення.

ОСОБА_1 завчасно та належним чином був повідомлений Надвірнянським районним судом про розгляд справи та 03 жовтня 2024 року подав до суду клопотання про ознайомлення із матеріалами справ.

31 жовтня 2024 року на адресу Надвірнянського районного суду надійшла заява захисника адвоката Куцого О.С. про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 без участі захисника. За вказаних обставин, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність захисника. У своєму рішенні суд зазначив, що ОСОБА_1 був належно повідомлений про час і місце судового розгляду справи, у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, у ході складання адміністративних матеріалів відмовився від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України, не подавав суду клопотань з процесуальних питань, а також не висловив свою позицію у письмових поясненнях, а тому суд дійшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 268 КУпАП розгляд справи слід провести за відсутності ОСОБА_1

31 грудня 2023 року Надвірнянським районним судом винесено постанову про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 знав про те, що в провадженні Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області відносно нього перебуває на розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст. 124 КУпАП та мав можливість своєчасно дізнатись про ухвалене судом рішення і прийняти заходи для його оскарження.

Так, останнім днем строку, протягом якого можливо було подати апеляційну скаргу на постанову Надвірнянського районного суду від 31 жовтня 2024 року, необхідно вважати 11 листопада 2024 року.

ОСОБА_1 надіслав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження на адресу Надвірнянського районного суду 20 листопада 2024 року, що свідчить про те, що апеляційна скарга подана із пропуском строку, встановленого законом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що строк на апеляційне оскарження фактично повинен рахуватись з дня отримання ним копії судового рішення.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до вимог ст.294 КупАП строк на апеляційне оскарження розпочинається з дня винесення постанови суду, а не з дня отримання судового рішення.

В матеріалах провадження наявні дані про те, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.295 КУпАП надіслав ОСОБА_1 копію судового рішення в день його ухвалення.

Зокрема, відповідно до вимог ст.295 КУпАП копія рішення по скарзі на постанову по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів надсилається особі, щодо якої її винесено, що свідчить про те, що час отримання копії постанови суду завжди не буде відповідати часу ухвалення судового рішення.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження повинен рахуватись не з дня отримання апелянтом копії судового рішення, а з дня винесення судом постанови, а отримання копії судового рішення за межами строку на апеляційне оскарження само по собі не може бути визнано правовою підставою для поновлення цього строку.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді та своєчасно дізнатись про ухвалене судом рішення.

Разом з тим, апелянт у заявленому клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови суду зазначає, що іншою поважною причиною, яка не дозволила йому своєчасно оскаржити судове рішення у встановлений законом строк є неналежне виконання захисником своїх обов`язків щодо захисту його інтересів в суді першої інстанції, оскільки останній проігнорував право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності приймати безпосередню участь у судовому засіданні, подавати клопотання чи інші докази та не повідомив про прийняте судом рішення.

Перевіряючи вищевказані доводи, апеляційний суд враховує, що у всіх випадках, коли інтереси правосуддя вимагають призначення адвоката, обвинувачений має право на допомогу юриста, досвід та компетентність якого відповідають характеру правопорушення, щоб він міг надати ефективну правову допомогу.

Конституцією України закріплено принцип незалежності адвокатури та гарантування її діяльності, у зв`язку з чим суд не має права втручатися в діяльність адвоката і повинен забезпечити йому належні умови для належного виконання своїх обов`язків та здійснення ефективного захисту інтересів особи, яку він представляє. Апеляційний суд неодноразово зазначав, що відповідно до принципу диспозитивності сторони є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, який передбачений законом у зв`язку з чим питання оскарження судового рішення у встановлений законом строк вирішується сторонами самостійно на власний розсуд.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні є Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до якого адвокатура України як недержавний самоврядний інститут, забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання своєї організації і діяльності у встановленому порядку. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що національні суди не повинні пасивно спостерігати за випадками неефективного юридичного представництва («Нечипорук і Йонкало проти України») та мають можливість перевіряти, якою мірою адвокат виконує свої обов`язки («Дауд проти Португалії»).

Компетентні національні органи влади мають втрутитися відповідно до підпункту «с» п. 3 ст. 6 Конвенції, якщо нездійснення захисником, призначеним у рамках правової допомоги, ефективного представництва інтересів захисника є явним або належним чином доведено до їхнього відома в інший спосіб ( «Камазінський проти Австрії» «Іглін проти України»)

Встановити, чи є юридичне представництво практичним та ефективним, можна лише на основі конкретних обставин справи, розглядаючи процес в цілому («Куліковський проти Польщі»).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

В той же час, в матеріалах провадження відсутні дані, які дозволяють прийти до висновку, що захисник адвокат несумлінно виконував свої обов`язки, не забезпечив ефективний захист інтересів обвинуваченого та не надав належну правову допомогу.

Посилання апелянта на те, що саме неналежне виконання захисником своїх обов`язків не дозволило вчасно оскаржити судове рішення носить голослівний, бездоказовий характер, оскільки не підтверджується даними, які містяться в матеріалах справи та які долучені до апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт був вільним у виборі адвоката, який повинен був представляти його інтереси в суді першої інстанції та мав можливість проконтролювати належне виконання адвокатом своїх обов`язків. Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором («Ханжевачкі проти Хорватії»).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, зважаючи на незалежність адвокатської діяльності від держави, здійснення захисту є по суті питанням підсудного та його захисника, незалежно від того, чи цей захисник був призначений у рамках надання правової допомоги, чи він фінансується у приватному порядку («Каскені проти Сполученого Королівства», «Іглін проти України»).

Суд може поновити строк на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо).

Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з врахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи що на даний час рішення суду набуло законної сили та підлягає до виконання, враховуючи причини, якими обґрунтовується поважність пропущення строку на апеляційне оскарження постанови суду, апеляційний суд вважає, що відсутні правові підстави для поновлення строку на оскарження постанови суду і апеляційна скарга, подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, підлягає поверненню апелянту.

Повернення апеляційної скарги, не позбавляє апелянта права повторно звернутися з апеляційною скаргою на постанову суду з вмотивованим клопотанням про поновлення строку на її апеляційне оскарження, в якому конкретизувати та довести наявність причин, які не дозволили своєчасно оскаржити постанову суду.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2024 року.

Повернути апеляційну скаргу з додатками апелянту.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв