ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

13.11.2024р. суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Залізняк Р.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника Мішина М.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік

при секретарі судового засідання Бадалян Н.О.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_2

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності (в режимі ВКЗ) ОСОБА_1

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанову суду першої інстанції оскаржено захисником ОСОБА_2 , який в апеляційній скарзі:

- зазначає, що суд першої інстанції у своїх висновках про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП послався на протокол ААД № 906678 від 30.06.2023р. відеозапис та інші докази, проте інших доказів матеріали справи не містять, тобто висновки суду є помилковими;

- вказує, що ОСОБА_1 свою винуватість не визнає, оскільки не керував транспортним засобом, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , докази керування транспортним засобом відсутні;

- вважає, що протокол про адміністративне правопорушення є неналежним доказом, оскільки за своєю природою є рішенням суб`єкта владних повноважень, у якому зафіксоване вказане порушення;

- вважає, що відеозапис є неналежним доказом, та на ньому зафіксована лише відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, яку провокують працівники поліції, відеозапис є неповним у порушення «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» № 1026 від 18.12.2018р. (далі інструкція № 1026);

- прохає оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доводи захисника Мішина М.В. та особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 30.06.2024 року ОСОБА_1 30.06.2024 о 02:35год. в м. Краматорськ, по вул.Шкільна, біля б.152, керував транспортним засобом ВАЗ 210730, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

При встановленні винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції дослідив відеозапис з місця події, допитав свідків сторони захисту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та після дослідження та оцінки сукупності всіх доказів, вважав винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведеною.

Так свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що вони відпочивали разом із ОСОБА_1 та іншими особами. ОСОБА_3 алкоголь не вживав, та коли виникла необхідність вночі їхати, саме його вмовили сісти за кермо, однак перед блокпостом він злякався та вийшов з автомобіля, оскільки в нього не було з собою документів.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані показання, розцінивши такі показання свідків спробою ухилення від відповідальності.

Свої висновки суд першої інстанції обґрунтував із посиланням на матеріали відеозапису з бодікамери, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 906678 від 30.06.2024р., якими підтверджено, що працівниками поліції при спілкуванні з ОСОБА_1 було виявлено ознаки сп`яніння, зокрема запах спиртного з порожнини рота. ОСОБА_1 було роз`яснено про необхідність пройти огляд на встановлення стану сп`яніння, запропоновано продути алкотестер, проте водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння. При цьому суд першої інстанції не встановив порушень вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735» від 09.11.2015р.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції належним чином дотримався вимог ст.ст. 245, 251, 252 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення забезпечив всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також повно та всебічно дослідив та оцінив наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції при перегляді відеозапису з бодікамер встановив, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції факт керування транспортним засобом не заперечував, та про перебування за кермом свідка ОСОБА_3 не повідомляв. Також про перебування за кермом іншої особи не повідомляла і жінка свідок ОСОБА_4 , яка фіксувала обставини події на власний мобільний телефон.

Суд апеляційної інстанції не має сумніву у факті керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки обрана стороною захисту позиція щодо керування автомобілем свідком ОСОБА_3 позбавлена будь-якого логічного пояснення з наступного.

По-перше, відсутнє будь-яке переконливе пояснення ОСОБА_1 чи інших осіб після вживання алкогольних напоїв керувати транспортним засобом під час дії комендантської години о 02:35год. на території, наближеній до лінії бойових дій.

По-друге, відсутнє будь-яке переконливе пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 , яким чином ОСОБА_1 передав право керування транспортним засобом свідку ОСОБА_3 , який на той час не мав посвідчення про право керування транспортним засобом, тому перед блокпостом злякався та покинув транспортний засіб.

По-третє, відсутнє будь-яке переконливе пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , яким чином транспортний засіб, в якому вони знаходились, після того, як свідок ОСОБА_3 перед блокпостом покинув автомобіль, опинився на території блок-посту, тобто яким чином та під чиїм керуванням зазначений транспортний засіб подолав відстань від місця, коли свідок вийшов непоміченим із транспортного засобу до місця безпосереднього розташування блокпосту, де був зупинений працівником поліції під безпосереднім керуванням ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 свою винуватість не визнає, оскільки не керував транспортним засобом, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , докази керування транспортним засобом відсутні, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів відеозапису ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, на питання з чим пов`язана така відмова, повідомив, що випив пива.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції із рішенням суду першої інстанції щодо доведеності в дія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП погоджується, та вважає, що доводи, наведені судом першої інстанції в обґрунтування своїх висновків, є правильними.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції у своїх висновках про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП послався на протокол ААД № 906678 від 30.06.2023р. відеозапис та інші докази, проте інших доказів матеріали справи не містять, тобто висновки суду є помилковими , суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на правильність прийнятого судом рішення.

Доводи апеляційної скарги, що відеозапис є неналежним доказом та на ньому зафіксована лише відмова ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, яку провокують працівники поліції, відеозапис є неповним у порушення «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» № 1026 від 18.12.2018р. (далі інструкція № 1026), також не є слушними, оскільки вказана інструкція вимагає саме ведення безперервного запису, а не його долучення до матеріалів справи у повному обсязі за весь час чергування. Частина відеозапису, яка безпосередньо стосується фактичних обставин справи, та відображає склад адміністративного правопорушення, на думку суду апеляційної інстанції, є достатньою для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене вище доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення є безпідставними та не підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника Мішина Михайла Вікторовича в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024р., якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя