ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 631/1660/23 Головуючий суддя І інстанції Пархоменко І. О.
Провадження № 33/818/1230/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Ніколаєва В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 гривень 00 копійок (сімнадцять тисяч гривень 00 коп.), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі, 605 гривень 60 копійок.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 07 грудня 2023 року близько 08:00 години в Харківській області, Харківському районі, смт Нова Водолага, вул. Воскресінська, керував транспортним засобом ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує результат «Драгеру» тест № 342 результат 0,36 проміле, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводилось на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер», водій з результатами згоден, від керування транспортним засобом відсторонений. Вівся відеозапис за допомогою відеореєстратора поліції. Водій порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу. В своїй апеляційній скарзі апелянт просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити апеляційне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Свої апеляційні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин, які підлягають з`ясуванню, а також не надано належної правової оцінки відомостям, наявним у матеріалах справи.

Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що працівники поліції ОСОБА_1 зупинили безпідставно та в порушення вимог ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а також, на думку сторони захисту, працівниками поліції було порушено вимоги чинного законодавства України щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: відеозапис вівся не безперервно, а також фабула протоколу в частині часу зупинки не відповідає відомостям інших доказів у справі. Крім того працівники поліції не відсторонили водія від керування транспортним засобом та не вилучили його транспортний засіб, що на думку апелянта, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції, посилаючись на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови він отримав 06.07.2024 року, а тому йому був необхідний час для складання апеляційної скарги.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження відомостями матеріалів справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника.

В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 приймав участь захисник Ніколаєв В.О., який підтримав апеляційну скаргу та повідомив суд апеляційної інстанції про те, що апелянт повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги, однак у зв`язку із перебуванням на військовій службі для розгляду апеляційної скарги з`явитися не може. Позиція захисту є узгодженою. Захисник в судовому засіданні надав пояснення на підтримку апеляційну апеляційної скарги ОСОБА_1 . Окрім, зазначених в апеляційній скарзі пояснень, адвокат Ніколаєв В.О. посилався також і на Віденську Конвенцію «Про дорожній рух» в частині визначення допустимої норми алкоголю у видихаємому повітрі та вважав, що ОСОБА_1 ці вимоги не порушив, а тому просив закрити адміністративне провадження за відсутності складу правопорушення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні, передбаченого п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 010865 від 07.12.2023, в якому зазначено факт керування ОСОБА_1 07 грудня 2023 року близько 08:00 години в Харківській області, Харківському районі, смт Нова Водолага, вул. Воскресінська, транспортним засобом ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджує результат «Драгеру» тест № 342 результат 0,36 проміле, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводилось на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер», водій з результатами згоден, від керування транспортним засобом відсторонений. Вівся відеозапис за допомогою відеореєстратора поліції. Водій порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.(а.с. 2).

Зокрема, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №010865 від 07.12.2023 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «згоден нести відповідальність», що свідчить про те, що ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду (а.с.2).

Відомостями роздруківки результату огляду, а також акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що огляд ОСОБА_1 проводився на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатора Alkotest 6820 ARJL-0261, результат склав 0.36 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився про що свідчить його власний підпис в акті огляду на стан сп`яніння, а також у роздруківці результатів вимірювання технічного засобу (а.с. 11-12).

Відомостями копії посвідчення водія НОМЕР_2 встановлно, що ОСОБА_1 має право керувати транспортними засобами категорій А, В (а.с.4).

З відомостями копії посвідчення НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій (а.с.10).

Відомостями рапорту інспектора СРПП ВП №3 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області М. Ткачова встановлено, що 07.12.2023 року о 08 год 10 хв під час патрулювання с. Нова Водолага за порушення правил користування паском безпеки було зупинено автомобіль ВАЗ 21013, днз НОМЕР_1 під керуванням військовослужбовця ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_1 . В ході спілкування у водія було встановлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 погодивсяя пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору. Результат огляд склав 0.36 проміле. Із вказаним результатом водій погодився.

Відповідно до письмових пояснень інспектора СРПП ВП №3 Харківського РУП №1 ГУ НП в Харківській області М. Ткачова автомобіль під керуванням ОСОБА_1 було зупинено за порушення п.п. 2.3 в Правил дорожнього руху, а саме за не використання засобів пасивної безпеки під час керування транспортним засобом ВАЗ 21013 обладнаним пасками безпеки. У зв`язку з тим, що водій був військовослужбовцем ОСОБА_1 був звільнений від адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП на підставі ст. 22 КУпАП. Крім того, водій мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння обличчя. Огляд ОСОБА_1 було проведено на місці зупинки транспортного засобу, результат якого склав 0,36 проміле. З цим результатом водій погодився.

Відомостями відеозапису фіксації обставин правопорушення, доданих до протоколу ААД№010865 (а.с. 18-19) встановлено рух автомобіля ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1 та його зупинку працівниками поліції. Водію було повідомлено про причину його зупинки, а саме за керування транспортним засобом з непристебнутими пасками безпеки. За це правопорушення ОСОБА_1 було звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. Крім того, під час розгляду цієї справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції було встановлено ознаку алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою законодавчо визначеного засобу вимірювальної техніки газоаналізатора. Водій погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат огляду склав 0,36 проміле з яким ОСОБА_1 погодився. Відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 було роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 та його захисник не скористалися процесуальною можливістю та не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції, які склали протокол про адміністративну відповідальність ААД№010865 від 07.12.2023 року. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними дій та складання матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відповідних відомостей що обумовлюють невинуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.

Доводи апелянта про безпідставність зупинки ОСОБА_1 є необґрунтованими з огляду на наступне.

Ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Зокрема, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону поліцейський може зупинити транспортний засіб якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Вимогою пункту 2.3 «в» Правил дорожнього руху встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними та не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Приписами ч. 5 ст. 121 КУпАП зокрема передбачено адміністративне стягнення за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Як вбачається із відомостей відеозапису, ОСОБА_1 було зупинено під час його керування транспортним засобом з порушенням правил користування ременями безпеки. Про причину зупинки працівниками поліції було повідомлено водія, який проти цього не заперечував. Під час розгляду справи про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.3 «в» та притягнення водія до відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП компетентною посадовою особою працівником поліції було застосовано до ОСОБА_1 ст. 22 КУпАП та застосовано до нього усне зауваження, про що було повідомлено водія. Разом з тим, під час розгляду справи за вказаним правопорушенням поліцейським було встановлено таку ознаку алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з чим було розпочато визначену законом правову процедуру, а саме огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, зазначені дії працівників поліції цілком відповідають приписам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а доводи апелянта про безпідставність його зупинки є суб`єктивними та необґрунтованими.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не порушив вимог Правил дорожнього руху, оскільки результат огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу склав 0.36 проміле, що на думку захисника, не порушує вимог Віденської Конвенції «Про дорожній рух» є суб`єктивними та необгрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 5 ст. 8 Конвенція «Про дорожній рух», ратифікованої із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.74 з поправками від 03.03.92, від 28.09.2004, а також європейських угод, що доповнюють Віденську конвенцію про шляховий рух 1968 року і Віденську конвенцію про дорожні знаки і сигнали 1968 року, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР від 16 лютого 1973 р. № 78 встановлено, що у національному законодавстві мають бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності з національним законодавством не можуть перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. (ст. 8 доповнена п. 5 відповідно Європейської угоди від 01.05.71р.)

Вимогами п. 7 розділу ІІ Інструкції ««Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженого Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року встановлено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Тобто, національний законодавець відповідно до п. 5 ст. 8 Конвенції визначив допустиму норму у повітрі, яке видихається, що становить 0,2 мг на літр.

Відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів та роздруківки результату огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлено, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням газоаналізатору на місці зупинки його транспортного засобу та погодився з результатом проведеного огляду, який склав 0,36 проміле, тобто 0,36 мг на літр видихаємого повітря.

За таких обставин у цій справі для правильного застосування норм матеріального права належить застосовувати критерій «у повітрі, яке видихається». Таким чином ОСОБА_1 безперечно порушив встановлений законом допустимий рівень алкоголю у повітрі, що видихається та поза розумним сумнівом керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що фабула протоколу в частині часу події вчинення правопорушення не відповідає відомостям інших доказів та є підставою для скасування постанови суду першої інстанції є суб`єктивними, безпідставними та спростовуються відомостями відеозапису.

Оглянутим відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 07.12.2023 року приблизно о 08 год 00 хв. Рапорт працівника поліції містить відомості про зупинку апелянта о 08 год 10 хв., що не є суттєвим порушенням порядку оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки рапорт складався не на місці зупинки транспортного засобу та зі спливом певного часу. Разом з тим відомості рапорту в цілому узгоджуються з відомостями інших доказів у цій справі, а тому доводи апеляційної скарги в частині невідповідності відомостей протоколу фактичним обставинам справи є суб`єктивною думкою апелянта та розцінюється судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відомості відеозапису не можна приймати до уваги у цій справі оскільки файли відео запису не засвідчені електронним підписом компетентних осіб є суб`єктивними у зв`язку із наступним.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

Матеріали цієї справи містять усі відомості, які працівники поліції та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності вважали за необхідне до них долучити. Всі відомості оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності.

Таким чином, матеріали справи містять усі необхідні та достатні відомості, які дають підстави сторонньому спостерігачу стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом за вказаних у протоколі ААД№010865 від 07.12.2023 року обставинами.

За таких обставин доводи апелянта в цій частині є суб`єктивними та розцінюються судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Оцінюючи відомості всіх доказів у справі як окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому доводи апеляційної скарги на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 25 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков