Справа № 128/2411/24
Провадження № 33/801/758/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Якименка О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір, що становить 605,60 грн.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою закрити провадження у справі.

У скарзі зазначає, що судом було допущено помилку в кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП України, оскільки судом не було встановлено повторності вчинення протягом року порушення, передбаченого частиною другою-четвертою статті. Застосування до нього стягнення у виді позбавлення права керування строком на три роки згідно постанови Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року у справі №130/3041/21 не утворює повторності. Вчинене ним підлягає кваліфікації за ч. 4 ст. 126 КУпАП. В дійсності існує лише постанова Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року у справі №130/3041/21, постанови №202Н від 25 жовтня 2021 року не існує загалом. Відповідно до акту про втрату документів, документи, які надійшли від відділу поліції, не співпадають з описом справи про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення та інші документи складені різними посадовими особами. Відомості з Інформаційного порталу Національної поліції України не є першоджерелом інформації та не є доказом відповідно до вимог ст. 251 КУпАП. Наявна в матеріалах справи довідка не може бути датована 27 травням 2024 року. Інспектор САП ВВГ Вінницького РУП не уповноважений письмово відтворювати відомості, отримані з Інформаційного порталу Національної поліції України, зокрема, у формі довідок чи іншій формі.

Також ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, мотивуючи тим, що він не брав участі в розгляді справи, копія постанови йому не надсилалася, а його захисник отримав копію постанови лише 15 серпня 2024 року.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні цього строку відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП, в разі пропуску строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, апеляційний суд виходить з того, що постанову Вінницьким районним судом Вінницької області прийнято 26 липня 2024 року та згідно супровідного листа від 26 липня 2024 року направлено на адресу ОСОБА_1 (а.с.17-19).

Поштовий конверт (з копією постанови) повернувся на адресу суду першої інстанції із відміткою пошти про невручення (а.с.20-21).

19 серпня 2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Якименко О.О. ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови та 21 серпня 2024 року подав апеляційну скаргу (а.с.22,26).

Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, беручи до уваги, що до 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 не отримував копію оскаржуваної постанови і подав апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання захисником копії постанови, з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, апеляційний суд прийшов до висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши адвоката Якименка О.О., апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 КУпАП визначено, що суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №134857, складеного поліцейським СРПП ВП №5 ВРУП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Давганем І.І., 27 травня 2024 року близько 22 год. 30 хв. в с. Оленівка Вінницького району Вінницької області по вул. Слобідська, 39, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_1 , відносно якого встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, правопорушення чинено повторно. Водій ОСОБА_1 притягнений до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с.1).

У підпункті а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 зазначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті:

- керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (друга частина);

- керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (третя частина);

- керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (четверта частина).

Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, дійшов висновку, що його вина підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не вірно було кваліфіковано його дії за ч. 5 ст. 126 КУпАП, так як не було встановлено факту повторності.

При цьому, ОСОБА_1 не заперечує того факту, що він, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, керував транспортним засобом та був зупинний працівниками поліції.

Постановою Жмеринського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року в справі №130/3041/21 ОСОБА_1 , зокрема, позбавлено права керування транспортними засобами на строк три роки (а.с.4-6).

Відповідно до довідки, виданої старшим інспектором САП ВВГ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Рубанською В. 27 травня 2024 року, згідно даних ІКС ІПНН (Інформаційного порталу Національної поліції України) відносно ОСОБА_1 протягом року, а саме 03 жовтня 2023 року працівниками УПП у Вінницькій області винесено постанову про накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідно до постанови Жмеринського районного суду Вінницької області від 03 листопада 2021 року в справі №130/3041/21 на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді позбавлення права керування терміном на три роки (а.с.2).

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8053153 від 31 жовтня 2023 року (Витяг з інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України) застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн керував транспортним засобом, будучи позбавленим керування Жмеринським міськрайсудом від 03 листопада 2021 року (а.с.3).

У пункті 3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 зазначено, що повторність правопорушення - повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

У розділі VII цієї Інструкції зазначено, що повторним відповідно до статті 35 КУпАП визнається вчинене особою протягом року однорідне правопорушення, за яке її вже було піддано адміністративному стягненню.

Поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а за матеріалами про адміністративні правопорушення, передбачені частинами другою та третьою статті 130 КУпАП, - довідку про належність транспортного засобу.

У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення.

Враховуючи викладене, відхиляються твердження апеляційної скарги з приводу неналежності, як доказу, згаданої довідки, виданої старшим інспектором САП ВВГ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Рубанською В. 27 травня 2024 року.

ОСОБА_1 не заперечує викладених у ній обставин та не заперечує факту винесення відносно нього 31 жовтня 2023 року постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №8053153.

Доказів того, що вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 до суду та скасована ним не надано.

А відтак, із вказаного слідує, що повторність вчинення ОСОБА_1 27 травня 2024 року адміністративного правопорушення є доведеною.

Та обставина, що протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №8053153 від 31 жовтня 2023 року не відміняє того факту, що правопорушення ОСОБА_1 вчинене повторно.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування постанови суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 26 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало