Справа № 359/420/24
Провадження № 3/359/618/2024
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Вознюк С.М., розглянувши в закритому судовому засіданні, за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративний матеріал, що надійшов від Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

по відношенню до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , доброволець територіальної оборони, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в:

17.12.2023 року о 23 год. 50 хв. в Бориспільському р-ні, с. Сошників, вул. Ліченка, водій керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння водій ухилився шляхом відмови. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2,5 ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Натомість, з`явився представник особи, яка притягується до відповідальності адвокат Синяченко В.П. зазначив, що ОСОБА_1 свою вину визнає. На даний момент ОСОБА_1 фактично несе службу в одному з підрозділів територіальної оборони і для виїзду на позиції йому потрібно посвідчення на право керування транспортним засобом. Повідомив, що ОСОБА_1 дуже прикро, за те, що сталося. До цього він раніше не притягувався до відповідальності. Свою вину визнав та зрозумів недопустимість такої поведінки, усвідомив вчинене, та щиро розкаюється. Транспортним засобом керував незначний проміжок дороги, здійснивши його транспортування до місця свого проживання. Позбавлення його права керування позбавить можливості забезпечувати пересування під час несення служби у підрозділі територіальної оборони, крім того, зі слів ОСОБА_1 у подальшому він має бути направлений для проходження військової служби, як водій транспортних засобів. Тому захисник просив в разі накладення стягнення не застосовувати позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, захисник зазначив про можливість внесення благодійної допомоги самим ОСОБА_1 на допомогу ЗС України в розмірі 10000 грн. та підтвердив намір останнього це вчинити.

Суддя, заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до відповідальності, ознайомившись з матеріалами справи, встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного правопорушення, крім визнання вини, підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами: даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 199996 від 18.12.2023 р., який складений та підписаний уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП (а.с.2); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.12.2023 року (а.с.7); диском з відеофіксацією з нагрудної камери працівника поліції (а.с.10) та іншими матеріалами справи. Дані, що містяться у зазначених джерелах доказів, повністю відповідають фактичним обставинам справи та вказують на вину ОСОБА_1 у порушенні вищезазначених вимог ПДР України.

З огляду на вищевикладене, аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, суддя приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доведена повністю.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

При прийнятті рішення суддя враховує указані представником особи, яка притягується до відповідальності в судовому засіданні обставини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є добровольцем територіальної оборони, що підтверджується відповідними документами.

В судовому засіданні представник особи, яка притягується до відповідальності також зазначив, що ОСОБА_1 для здійснення своїх службових завдань використовує транспортний засіб, у зв`язку з чим позбавлення його права керування призведе до неефективного та невчасного виконання поставлених задач .

Вказане свідчить про те, що діяльність ОСОБА_1 пов`язана з необхідністю керування транспортним засобом.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягувався.

При цьому, суддя бере до уваги, що дії ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, обставиною, що пом`якшує відповідальність останнього є щире каяття, а будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, характер вчиненого правопорушення, дані про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, щире каяття, наслідки вчиненого ним правопорушення та ступінь його вини, відсутність обтяжуючих обставин вчинення правопорушення, вважаю, що адміністративним стягненням, необхідним для виховання ОСОБА_1 повинна бути міра відповідальності у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При вирішенні питання про доцільність позбавлення права керування транспортним засобом, суд враховує вимоги закону, що свідчать про необхідність застосування до правопорушника такого виду стягнення одночасно з накладенням стягнення у вигляді штрафу.

В той же час, з урахуванням обставин події, що мала місце, перебування ОСОБА_1 добровольцем територіальної оборони в складі добровольчого формування № 1 Вороньківської Територіальної Громади с. Сошників, вчинення порушення вперше, доцільність залишення у останнього прав для виконання обов`язків, тощо, суд вважає за можливо обмежитись стягненням у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Тому накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на особу, яка повністю визнала вину, щиро розкаялася, його дії не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам, за відсутності будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність, який є військовослужбовцем ТРО, а його діяльність пов`язана з використанням транспортного засобу та його керуванням. Таке покарання, на думку суду, є надмірним у відношенні саме особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 .

Крім того, суддя вважає застосувати додаткове зобов`язання про здійснення грошової допомоги на потреби ЗС України на суму 10000 грн., зважаючи на згоду особи, яка притягається до відповідальності.

Згідно приписів статей 1, 8 Конституції України, Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Так, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Чинна редакція ч. 1 ст.130 КУпАП встановлює безальтернативний штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування на 1 рік.

У рішенні від № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч.1 ст. 69 КК України в частині, яка унеможливлює призначення особам, які вчинили злочини невеликої тяжкості, більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності.

Аналогічним чином, в даному випадку, є заборона застосування нижче від передбаченого, санкцією закону КУпАП, стягнення відносно осіб, які притягаються до відповідальності в разі визнання винуватими. Таким чином, суд позбавлений можливості врахувати всі обставини справи та поведінку особи, і має застосовувати стягнення для всіх однакове,незалежно від того чи визнала вона свою вину, щиро розкаялась, демонструвала своє відношення до вчиненого шляхом погодження на додаткові витрати, пов`язані з допомогою ЗС України, тощо.

З цього приводу, суддя вважає за необхідне зазначити про індивідуалізацію покарання (стягнення) відносно осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Отже, враховуючи вищевикладене, суддя вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення (виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами), з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих обставин, майнового стану ОСОБА_1 , його відношення до скоєного, виконання ним обов`язків військовослужбовця ТРО, необхідним і достатнім буде накладення більш м`якого адміністративного стягнення, ніж передбачено ч. 1 ст.130 КУпАП, та застосування альтернативного стягнення.

Тому, в даному випадку, суддя вважає за необхідне застосувати адміністративне стягнення з урахуванням аналогії закону та застосувати положення ст. 69 КК України для призначення покарання, що є меншим, ніж передбачено санкцією закону про адміністративну відповідальність.

Враховуючи характер скоєного, особу правопорушника, ступінь вини, характер вчиненого правопорушення, наявність пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, матеріали справи, та те, що тяжких наслідків не настало, суддя вважає, що ОСОБА_1 слід призначити стягнення, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп.

Саме таке стягнення суддя вважає, буде необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети - виховного впливу та запобіганню вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень та пропорційним вчиненому адміністративному правопорушенню.

Крім того, додаткове зобов`язання у внесенні допомоги ЗС України на суму 10000 грн. буде додатковим обов`язком та сприятиме як забезпеченню сил оборони, так і особистого виховання особи, яка притягається до відповідальності, саме в даному коректному випадку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з ОСОБА_1 , на якого накладено адміністративне стягнення судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 23, 33, ч.1 ст.130, ст.ст. 298, 299, 301, 303, 304, 307 КУпАП, суддя -

п о с т а н о в и в :

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , - у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., що слід стягнути на користь Держави України (Отримувач: ГУК у Київ.обл./м.Київ/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37955989, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку МФО 899998, номер рахунку: UA0010001, код класифікації доходів бюджету: 21081300) без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106; призначення платежу: судовий збір) судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , в місячний термін з моменту набрання постановою суду законної сили внести на рахунок Державного бюджету України суму допомоги ЗС України в розмірі, що становить не менше 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Постанова суду набрала законної сили ___________________.

Суддя С.М. Вознюк