Справа № 559/905/24
Провадження № 3/559/559/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року місто Дубно Рівненська область

Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Ралець Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зі слів не працює,-

В С Т А Н О В И В:

Опис обставин, установлених під час розгляду справи

13.02.2024 о 15 год.00 хв. гр.. ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 ,не виконав терміновий заборонний припис, серії АА№ 247635 від 13.02.2024, винесений працівниками поліції, а саме: зайшов до приміщення потерпілої ОСОБА_2 .

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

В судовому засіданні порушник свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав та надав пояснення про те, що він зареєстрований та проживає в с. Острів, Дубенського р-ну, Рівненської області, а у громадянки ОСОБА_2 тимчасово винаймає житло та вона не є його співмешканкою. 13 лютого 2024 року за викликом ОСОБА_3 прибули працівники поліції і склали на нього протокол про те, що він вчинив насильство в сім"ї і того ж дня, йому видали заборонний припис на перебування у квартирі ОСОБА_3 . На виконання вказаного припису, він зібрав свої речі та повернувся до місця його реєстрації, в с. Острів, Дубенського р-ну. Про те, що громадянка ОСОБА_3 вдруге викликала працівників поліції, йому стало відомо 22 лютого 2024 року, коли поліцейські приїхали до місця його проживання в с. Острів. ОСОБА_1 ствердив, що заборонний припис не порушував та до квартири ОСОБА_3 повторно не приходив та йому не відомо, чи приїздили працівниик поліції повторно 12.02.2024 року до квартири ОСОБА_3 , оскільки там більше не перебував. Твердження ОСОБА_3 про те, що він порушив заборонний припис, зайшовши до її помешкання, вважає наклепом.

Просив провадження відносно нього закрити, оскільки вказаного порушення не вчиняв.

Аналізуючи докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, суд дійшов висновку, що належних та допустимих доказів вчинення неправомірних дій ОСОБА_1 13 лютого 2024 року по відношенню до ОСОБА_2 матеріали справи не містять, а одні лише її пояснення, які не можуть бути визнані належним та допустимим доказом вини.

Окрім того, працівниками поліції не було встановлено порушення ОСОБА_1 заборонного припису, оскільки за повторним викликом ОСОБА_3 , порушник не перебував у помешканні останньої, доказів його вини органом поліції щодо порушення заборонного припису до суду не надано та в ході судового розгляду справи, такі докази судом здобуто не було.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин приходжу до висновку, що долученими до матеріалів справи доказами не підтверджено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.173-2 КУпАП, а тому, виходячи із принципу презумпції невинуватості, провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.1 ст.247, п.3 ч.1 та ч.2 ст.284 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 173-2, 247, 251, 284, 280 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження усправі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 Кодексу України, закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в порядку, визначеномуст. 294 КУпАП.

Суддя Р.В.Ралець