Справа № 635/1743/23
Провадження № 3/635/79/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року смт. Покотилівка

Суддя Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В., розглянувши адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

згідно протоколу ААД №328195 від 16.03.2023, водій ОСОБА_1 16 березня 2023 о 14 год. 25 хвилин по вул. Орешкова, 224 у смт Васищеве керував транспортним засобом ГАЗ 3302ПБ державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвокат Мамонов С.І. надав суду клопотання про закриття провадження у справі, просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що ОСОБА_1 на теперішній час займається доставкою продуктів харчування на орендованому автомобілі ГАЗ 3302 ПБ, державний номерний знак НОМЕР_1 по Харківській області. 16.03.2023 ОСОБА_1 , як завжди с самого ранку здійснив загрузку автомобілю продуктами харчування та поїхав до м. Зміїв Харківської області з метою їх доставки. Близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_1 здійснивши доставку продуктів харчування на торгові точки повертався до м.Харкова. Об 12 год. 00 хв. ОСОБА_1 під`їжджаючи до с.Васищева, зрозумів, що автомобіль ГАЗ 3302ПБ, державний номерний знак НОМЕР_1 , зламався, а саме перестали вмикатися швидкості мала несправності коробка передач. ОСОБА_1 з метою з`ясування технічної несправності автомобіля зупинився на обочині та ввімкнув аварійну сигналізацію. Через деякий час ОСОБА_1 зрозумів, що сам виправити зазначену поломку не в змозі, викликав евакуатор, тому що автомобіль був не на ходу. Перебуваючи в салоні автомобіля разом з дружиною ОСОБА_2 до ОСОБА_1 близько 14 год. 00 хв. під`їхав поліцейський службовий автомобіль, а до нього підійшли працівники поліції. Поліцейські почали розпитувати його, що ОСОБА_1 робить на обочині, що трапилось з автомобілем. ОСОБА_1 повідомив, що в автомобілі вийшла з ладу коробка передач та він очікує евакуатор. Працівники поліції попрохали надати документи на автомобіль, щоб упевнитись що вказаний автомобіль ГАЗ 3302 ПБ, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .. ОСОБА_1 на вимогу поліцейських надав документи на арендований автомобіль. Під час огляду документів поліцейські почали висловлювати недовіру до їх справжності. А в подальшому, з`ясувавши причину знаходження ОСОБА_1 на обочині, інспектор поліції висловив сумніви щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , запропонувавши проїхати до медичного закладу з метою перевірки його на стан алкогольного сп`яніння. На його зауваження відносно того, що близько 2 годин він не є водієм, тому що не керує нерухомим автомобілем та не збирався сідати за кермо автомобіля і не підлягає такий перевірці, працівники поліції відповіли, що навіть коли він стоїть біля свого автомобілю, він є водієм та зобов`язаний виконувати вимоги працівників поліції. З таким твердженням неможна погодитись оскільки відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія на право керування транспортним засобом (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. В той же час стаття 130 КпАП України передбачає відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Відповідальність за знаходження біля автомобілю, або в непрацюючому автомобілі, навіть у стані алкогольного, чи іншого сп`яніння, законодавством не встановлена. Не зважаючи на те, що працівники поліції особисто бачили що ОСОБА_1 не керував автомобілем, не погоджуючись із його твердженнями, що ОСОБА_1 не є водієм, службові особи поліції наполегливо вимагали його поїздки до медичного закладу. Крім того, працівники поліції особисто переконалися у тому, що автомобіль не може рухатись. На питання ОСОБА_1 щодо збереження його автомобілю, який знаходиться на обочині у зламаному стані, відповіді працівники поліції не надали. Зазначає також, що всупереч вимогам ст.ст.254, 256 КпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення здійснювалось без присутності ОСОБА_1 .. Жодного відображення обставин, що мають суттєве значення по цій справі, а саме: автомобіль знаходиться у нерухомому стані, ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, ОСОБА_1 наполягав на проведенні обстеження на місці за допомогою технічних засобів, -у протоколі немає. Крім того, після усіх залякувань з боку працівників поліції ОСОБА_1 навіть не розумів які пояснення ще може додати. Всупереч вимогам ст. 266, 265-2 КпАП, від керування автомобілем його не відсторонили. Тимчасового затримання транспортного засобу шляхом блокування або відправки його на спеціальний майданчик не відбулося. Також зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься постанова Серії ЕАС №6688663 за ч.1 ст.122 КУпАП за перетинання суцільної лінії розмітки, чим порушив п.8.5.1 ПДР., ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції. Однак відповідно до отриманої схеми організації дорожнього руху на вказаній ділянці дороги не має суцільної смуги, за яку працівники поліції могли зупинити ОСОБА_1 .

У судовому засіданні особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник адвокат Мамонов С.І. просили закрити провадження справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Відповідно ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтями 251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із п. 4 Розділу П Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Відповідно до п.5 розділу ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). За змістом підпунктів 1) та 2) п. 1 розділу VII Інструкції № 1026 поліцейським забороняються самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу, а також примусове виключення відео реєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб.

Зазначені норми направлені на забезпечення об`єктивного і неупередженого виявлення та фіксування правопорушень у тому числі і з метою подальшого використання зафіксованої інформації у якості доказів у суді. Зазначене вбачається із положень п.2. розділу І Інструкції № 1026, відповідно до якого застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється, в тому числі, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП полягає в керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також в передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Тобто, факт керування транспортним засобом є безумовною та обов`язковою складовою частинною зазначеного правопорушення.

Визначення терміну "керування транспортним засобом" було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 19 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження керування транспортним засобом ОСОБА_1 .

Так, при дослідженні у судовому засіданні відеозапису, який мається на диску, судом встановлено, що момент, що саме ОСОБА_1 керував зазначеним транспортним засобом на даному відеозапису відсутній, тобто відеодоказів того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції не має.

За таких обставин працівниками поліції не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що є обов`язковою умовою відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також із відеозапису, долученого до матеріалів справи, вбачається, що зафіксовано один відеоматеріал, при якому працівниками поліції вже складено протокол за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 і який в присутності понятих, без роз`яснення прав передбачених КУпАП відмовляється від медичного обстеження в присутності понятих. Відеоматеріали, додані до протоколу, складаються з одного файлу та не містять повних обставин подій 16 березня 2023 року за участю ОСОБА_1 .

В судове засідання викликалися свідки (поняті) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій. Тобто усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності, тобто того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Отже, сукупністю досліджених доказів у справі про адміністративне правопорушення не доведена винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а відтак провадження по справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

В зв`язку із неробочим станом серверного обладнання суду з 11.03.2024 по 13.03.2024, а також враховуючи вихідні дні, повний текст постанови виготовлено 18.03.2024, внесено у Єдиний державний реєстр судових рішень 18.03.2024.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківській області.

Суддя О.В. Назаренко