ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 331/3028/24 Головуючий в 1 інст. Пивоварова Ю.О.
Провадження №33/807/912/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 липня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2024 року постановою судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.

27 жовтня 2024 року поштовим зв`язком до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду в якій, окрім вимог щодо її скасування просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи клопотання про поновлення строку, суддя апеляційного суду дійшов до висновку, що слід відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

При цьому підставою для поновлення строку є поважні причини його пропуску, якими є лише ті обставини, що були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Клопотання про поновлення строку апелянт обґрунтовує тим, що участі під час розгляду справи він не приймав, копію оскаржуваної постанови суду отримав 9 серпня 2024 року. Отже, вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, ним пропущений з поважних причин.

Проте зазначені доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не вказують на наявність підстав для його задоволення.

Поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного судового розгляду.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано судове рішення або копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи «Безруков проти Росії», «Брумареску проти Румунії»).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Мельник проти України», норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Суддею апеляційного суду встановлено, що дійсно ОСОБА_2 участі під час розгляду справи не приймав. Разом із цим, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення з проханням розглянути справу без його участі. Отже, ОСОБА_1 за обставин обізнаності про судовий розгляд справи, мав цікавитися її рухом.

Слід зауважити, що відповідно до положень ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи.

Оголошення судового рішення є завершальною стадією судового розгляду, що і відбулося у день його постановлення, тобто 22 липня 2024 року.

Додатково слід зауважити, що відсутність учасників процесу при оголошенні постанови чи залишення ними зали судового засідання, що залежить виключно від волі учасників провадження, не можливо віднести до істотних перешкод чи труднощів для своєчасного оскарження судового рішення.

Виходячи з викладеного, суддя апеляційного суду вважає, що ОСОБА_1 було відомо про судове рішення та він мав об`єктивну можливість подати апеляційну скаргу. Однак, вказаним правом не скористався, а навпаки виконав судове рішення в частині сплати штрафу та судового збору.

Суддя апеляційного суду наголошує, що сплата штрафу та судового збору 8 та 10 жовтня 2024 року про що в матеріалах справи наявні постанови про закриття виконавчого провадження про їх стягнення (а.с. 39, 45) є фактичним підтвердженням того, що ОСОБА_1 погодився з судовим рішенням та в подальшому його виконав в обсязі, який покладений судовим рішенням на нього.

Відповідно до вказаного, постанова судді районного суду набрала законної сили та виконана особою, яка притягнута до адміністративної відповідальності.

Крім того апелянт вказує, що копію постанови суду він отримав ще 9 серпня 2024 року, разом з тим в обґрунтування клопотання не наводить будь-яких обставин, через які апеляційну скаргу подав лише 27 жовтня 2024 року.

Розглядаючи питання щодо поновлення строків на апеляційне оскарження, апеляційний суд звертає увагу, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п.46 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Так, Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі «Пономарьов проти України» з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

Наведена ініціатором клопотання причина пропуску строку на апеляційне оскарження не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції у строк, визначений законом і такі обставини мають бути підтверджені скаржником.

Отже, наявність суттєвих перешкод у своєчасній реалізації ОСОБА_1 права на апеляційне оскарження судового рішення, строк якого згідно ст. 294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, ініціатором клопотання не наведені і суддею апеляційного суду не встановлені, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

З урахуванням вказаного, а також того, що ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити судове рішення у строки передбачені КУпАП, суддя вважає за необхідне відмовити у поновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 22 липня 2024 року.

Оскільки у поновлені строку відмовлено, апеляційна скарга, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, повертається особі, яка її подала.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження постанови судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 липня 2024 року, апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 331/3028/24