Справа № 302/1533/24
Провадження № 3/302/668/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2024року селище Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Белла В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку об`єднаний адміністративний матеріал (протокол про адміністративне правопорушення протокол серії ЗхРУ №136714 від 12.10.2024 року, протокол про адміністративне правопорушення протокол серії ЗхРУ №136715 від 12.10.2024 року), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Нововолинськ Волинської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб немає, зі слів працюючого продавцем консультантом туристичної компанії «Горгани», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 ,

за ч.2 ст.204-1, ч.1 ст.185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу серії ЗхРУ №136714 від 12.10.2024, складеного інспектором прикордонної служби 2 категорії ОСОБА_3 , вбачається, що 12 жовтня 2024 року близько 12 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативного-розшукового відділу (з м.д.н.п.) «Яблунівка» на напрямку 155 прикордонного знаку в межах контрольованого прикордонного району (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 який спільно з громадянином України ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію у складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, за що передбачена відповідальність за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу серії ЗхРУ №136715 від 12.10.2024, складеного інспектором прикордонної служби 2 категорії ОСОБА_3 , вбачається, що 12 жовтня 2024 року близько 12 год. 00 хв. прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцерами прикордонного оперативного-розшукового відділу (з м.д.н.п.) «Яблунівка» на напрямку 155 прикордонного знаку в межах контрольованого прикордонного району (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 який спільно з громадянином України ОСОБА_4 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію у складі групи осіб. Також, на прохання військовослужбовця Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 пред`явити документи, що посвідчують особу, ОСОБА_1 відкрито відмовився, чим порушив вимоги ст.23 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 03.04.2003 року та п.10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.02.1998 року № 1147), за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 185-10 КУпАП.

Постановою Міжгірського районного суду від 06.11.2024 року справи про адміністративне правопорушення за протоколами про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №136714 від 12.10.2024 року та серії ЗхРУ №136715 від 12.10.2024 року - об`єднані в одне провадження за ЄУН справи № 302/1533/24.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.1 ст.185-10 КУпАП не визнав повністю, проти фактичних обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, заперечує та просить закрити провадження в справі за відсутності в його діях складу вказаних адміністративних правопорушень. Вважає, що відносно нього незаконно складено протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185-10 та ст.204-1 КУпАП, так як в його діях відсутні будь-які дії, які б свідчити про його намір перетину Державного кордону.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що о 05 год. 57 хв. 12 жовтня 2024 року на туристичному автобусі Gorgany Bus він виїхав зі м.Львів у туристичну мандрівку до населеного пункту села Колочава Хустського району Закарпатської області та повинні були повернутись до Львова 13.10.2024 року, на підтвердження надав бронюванням №10176. Також ОСОБА_1 пояснив, що він тривали час займається туризмом, про що свідчить Сертифікат клубу КULUAR, і мав на меті пройти новий маршрут в району села Колочава.

Однак по дорозі, не доїжджаючи до с.Мислівка Івано-Франківської області на автобусі пробило колесо та водієм було викликано ремонтну бригаду зі Львова. Чекали біля трьох годин, а потім він разом з іншим пасажиром автобуса по імені ОСОБА_5 зупинили попутний легковий автомобіль під керуванням чоловіка на ім?я Ростислав, що їхав зі своєю дружиною в м.Хуст Закарпатської області та далі поїхали з ними. Також ОСОБА_1 вказує, що чоловіка по імені Ростислав раніше ніколи не бачив, з ним не був знайомий.

По дорозі на блок-посту «Торунський перевал» біля 12-00 год. їх зупинили для перевірки документів, після чого попросили зачекати приїзду розвідувальної групи. Останні приїхали біля 13.00 год., після чого примусово, всупереч його волі забрали його та водія ОСОБА_4 до прикордонного пункту в с. Яблунівка.

Вказує, що намір перетину Державного кордону України він не мав, закордонний паспорт, іноземна валюта у нього були відсутні, при собі мав лише знаряддя та речі першої необхідності для дводенного перебування у горах, зокрема спальний мішок, а звинувачення у спробі перетину державного кордону вважає безпідставними. Працюючи в туристичній сфері, ОСОБА_1 вказує, що мав за мету - відкриття для себе нових туристичних маршрутів, рухався в сторону Синевирського перевалу, села Колочава. Крім того, за першою вимогою прикордонника надати документи, що посвідчують його ( ОСОБА_1 ) особу, була ним виконана.

Захисник особи, відносно якої розглядається справа, адвокат Белла В.М. в судовому засідання просить закрити провадження у об`єднаній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на те, що в діях підзахисного ОСОБА_1 відсутній склад адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 та ч.1 ст.185-10 КУпАП, вказуючи про те, що ОСОБА_1 незаконно притягується до адміністративної відповідальності, так як в його діях відсутні будь-які неправомірні дії. ОСОБА_1 не мав наміру незаконного перетину державного кордону України поза пунктом пропуску. При собі він не мав закордонного паспорта, наміру перетину державного кордону у ОСОБА_1 , не було, а звинувачення інспектора прикордонної служби вважає безпідставними. До прикордонної зони в с.Яблунівку від блок-посту з Торунського перевалу ОСОБА_1 був доставлений примусово, будучи фактично адміністративно затриманим на блок посту «Торунь інспекторами прикордонної служби, хоча протокол про адміністративне правопорушення складено інспектором ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не мав жодної можливості вільно та самостійно пересуватися по прикордонній смузі. Крім того, на адвокатський запит, Адміністрацією Державної прикордонної служби підтверджено, що в районі села Торуні Міжгірської територіальної громади, де розташований блок-пост, на якому був затриманий ОСОБА_1 , а також на території всього Хустського району відсутні пункти пропуску через Державний кордон України. В дійсності ОСОБА_1 мав намір їхати в с.Колочаву, яке розташоване на відстані 68 км від с.Яблунівка, яке в свою чергу знаходиться в 5-ти кілометровій прикордонній смузі. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б засвідчували факт відмови ОСОБА_1 надати інспектору прикордонної служби сержанту ОСОБА_3 документи, що посвідчують його особу. Та захисник вважає, що матеріали об`єднаної справи повністю спростовують звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП та ч.1 ст.185-10 КУпАП. Просить провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за обґрунтуваннями, наведеними у поданих ним письмових клопотаннях.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 , позицію захисника адвоката Белла В.М., повно та всебічно вивчивши матеріали об`єднаної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Постановою КМУ № 1194 від 03.08.1998 року із змінами і доповненнями передбачено, що Хустський район Закарпатської області є контрольованим прикордонним районом.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затв. пост. КМУ № 1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини другої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Частина перша статті 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України`перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом,за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 пересувався у напрямку с.Колочава на туристичному автобусі (з бронюванням місця № 10176), при цьому наміру виїхати з України він не мав.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-які посилання або інші відомості які б вказували на те, що ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Таким чином твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Згідно протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 12.10.2024 року у ОСОБА_1 працівниками прикордонної служби вилучено паспорт громадянина України (а.с.5).

Водночас, суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій були б зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, подальший маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Крім того, адміністративна відповідальність за ч.1 ст.185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року № 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 року №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги».

В протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не вказано в чому полягали законні вимоги працівника Державної прикордонної служби та в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам. Також відсутні відомості про те, що працівники Державної прикордонної служби України пред`явили ОСОБА_1 саме законні вимоги або розпорядження.

З пояснень в судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що за першою ж вимогою надати документ, що посвідчує його особу, він вказану вимогу інспектора прикордонної служби виконав, надав паспорт громадянина України, а також військовий квиток, будь-яких інших вимог не надходило.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 ; протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 12.10.2024 року (а.с.5); пояснення інспектора прикордонної служби ОСОБА_7 від 12.10.2024 року (а.с.6), довідка про результати затримання (а.с.7); письмові пояснення ОСОБА_1 , (а.с.8).

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності адміністративного правопорушенн за ч.1 ст.185-10 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив злісну непокору вимозі прикордонника.

Враховуючи зазначене, протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно ОСОБА_1 , суперечать встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Окрім цього, суд констатує, що селище Міжгір`я знаходиться на відстані більше 70 км. від кордону України з Румунією та Угорщиною, а блокпост Торунь 120 км, та на території Міжгірської селищної громади та колишнього Міжгірського району Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у аоложеннях статті 62 Конституції України.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 п.1 ч.1 КУпАП, та закрити провадження в справі.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З наведених вище підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 КУпАП, а провадження в об`єднаній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.204-1 ч.2, ч.1 ст.185-10, п.1 ч.1 ст.247, ст.ст.251, 283-285, 294 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по об`єднаній справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185-10, ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду Ю.В. СИДОРЕНКО

Закарпатської області