ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/344/24
провадження № 3/753/666/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заруба П.І., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

29 грудня 2023 року о 14-й годині 27 хвилин в м. Києві, вул. Привокзальна, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chrysler New Yorker» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря нарколога водій відмовився, що зафіксовано на боді камеру 473523, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Крім того, 29 грудня 2023 року о 14-й годині 12 хвилин в м. Києві, вул. Привокзальна, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Chrysler New Yorker» д.н.з. НОМЕР_1 , відносно якого було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, провадження № НОМЕР_2 від 11.08.2021, ВДВС виконавець Бойчук М.О., чим порушив вимогу ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух».

Таким чином ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 повідомлений, що розгляд справи відбуватиметься в Дарницькому районному суді м. Києва.

Проте, будучи завчасно, до початку судового розгляду, належним чином повідомленим за допомогою засобів поштового зв`язку та направлення смс -повідомлення, на виклики суду не з`являвся та провадженням щодо нього не цікавився.

Приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП, встановлено вичерпний перелік норм, при розгляді яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою. Однак, статті 130, 126 КУпАП в цьому переліку відсутні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-VI від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У п. 41 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 р. (заява № 3236/03) зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_1 повністю підтверджується наданими суду матеріалами справи, а саме: фактичними даними, які містяться в протоколах про адміністративне правопорушення серії ААД № 499716, ААД № 499718, які складені відповідно до вимог ст. 256 КУпАП (а. с. 1, 22), направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції руху від 29.12.2023 року (а.с.2), довідці старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП в м. Києві старшого лейтенанта поліції Миколаєнко Н., відповідно до якої з урахуванням того, що ОСОБА_1 двічі за рік притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ч. 3 ст. 130 КУпАП, адміністративний протокол відносно останньої необхідно розглядати за ч. 3 ст. 130 КУпАП (а.с.5), копії постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП (а.с.9-11), копії постанови Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.15-17), копії постанови Дарницького ВДВС у м. Києві ВП № НОМЕР_2 від 31.01.2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.23), переглянутому в судовому засіданні відеозаписі з нагрудної бодікамери поліцейського, з якого вбачається, що як працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 за порушення ПДР України, при цьому виявили ознаки наркотичного сп`яніння. Після чого працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 проти огляд на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога, на що на 16 хвилині 30 секунді відео ОСОБА_1 відмовився (а.с.19).

Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином норми ПДР встановлюють імперативний обов`язок водія, а не його право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) - ПДР не містять.

Судом встановлено, працівник поліції висунув вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння, отримував відмову, що чітко зафіксовано на відеозаписі, і почав цю відмову процесуально оформлювати, а саме складати протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, приходжу до висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у порушенні вимог 2.5 ПДР України, ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух» та про наявність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП.

При вирішення питання накладення адміністративного стягнення суд враховує ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до якої, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи обставини скоєного, особу ОСОБА_1 , те, що він не працює, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, обставину, що обтяжує відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 35 КУпАП, а саме продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її, вважаю правильним призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавлення права керувати транспортними засобами.

Вирішуючи питання про доцільність оплатного вилучення транспортного засобу, суд виходить з того, п.п. 4 п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 встановлено, що не можна накладати адміністративне стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу на особу, яка вчинила відповідне правопорушення, керуючи транспортним засобом, що належить іншій особі. В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 належить іншій особі. У зв`язку з чим, суд вважає за неможливе накладення на нього додаткового адміністративного стягнення у вигляді оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з правопорушника підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 126, 130, 283, 284, 285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суддя,

постановив :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 3 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

За відсутності скарги постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку встановленого на оскарження.

Суддя П.І. Заруба