Справа № 571/1692/24
Провадження № 3/571/1011/2024

П О С Т А Н О В А

іменем України

28 серпня 2024 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в особі судді Комзюк А.Ф., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , працюючої вчителем Вежицького ліцею, одруженої, на утриманні 2 малолітніх дітей, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 173-4 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 335680 від 29.05.2024: «22 травня 2024 року о 10:00 год. в АДРЕСА_1 встановлено, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території Вежицького ліцею в с.Вежиця по вул.Центральній вчинив відносно ОСОБА_3 , 2009, булінг, що виразилось у нанесенні побоїв, цькуванні, образі нецензурною лайкою, чим міг завдати шкоди його психологічному здоров`ю».

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.173-4 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що свідком події, яка мала місце 22 травня 2024 року не була, про подію стало відомо від сина ОСОБА_2 через декілька днів. Спочатку син говорив, що впав, пізніше повідомив, що його побили ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . У сина на обличчі були синці, разом з тим в лікарню не зверталися, а лише 11 липня звернулися до сімейного лікаря. Одразу до поліції не зверталися, сподівалися, що діти порозуміються. Однак, після події мати ОСОБА_7 почала писати скарги у різні інстанції, тому 27.05.2024 чоловік написав заяву про притягнення винних до відповідальності за вчинення булінгу. Стверджує, що потерпілим від конфлікту є її син, але чомусь його зробили винуватим. Більш того, неприязні стосунки між дітьми не припинилися, оскільки ОСОБА_8 надалі поводиться зухвало, намагається залякати та принизити її сина.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , розглянувши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, оцінивши їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.173-4 КУпАП булінг (цькування) це діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі з застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Частиною 3 ст. 173-4 КУпАП передбачена відповідальність батьків за діяння, передбачене частиною 1 статті 173-4 КУпАП, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» булінг (цькування) діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

У п. 4 розділу І Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), який затверджений наказом МОН України від 28 грудня 2019 № 1646 «Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти» вказано, що ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме: умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру; словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи; будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток; будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів; інші правопорушення насильницького характеру.

Тобто, систематичність (повторюваність) діяння одна з типових ознак булінгу, яка в переважній більшості випадків слугує ключовою відмінністю від конфлікту між учасниками освітнього процесу, прояву невихованості чи недисциплінованості.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Слід зазначити, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 22 травня 2024 року між декількома учнями Вежицького ліцею мав місце конфлікт, а не систематичне вчинення малолітнім ОСОБА_2 неправомірних діянь стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Згідно характеристики виданої 28.05.2024 на учня 7 класу Вежицького ліцею ОСОБА_2 , 2011 р.н., останній за період навчання зарекомендував себе з позитивної сторони.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 21.06.2024 повертався для належного оформлення до ВП №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, у зв`язку з відсутністю у матеріалах відомостей на предмет підтвердження чи спростування факту вчинення ОСОБА_2 протиправних дій відносно ОСОБА_3

09.08.2024 протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 надійшов до суду повторно, недоліки не усунуті.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені у ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у ньому.

Суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ст. 252 КУпАП визначає, що суд зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України», суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в діях малолітнього ОСОБА_2 відсутні ознаки вчинення адмініставного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, що виключає відповідальність ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-4 КУпАП.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247,280,283,284 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.173-4 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

Суддя А.Ф.Комзюк