ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/1872/24 Головуючий в 1 інст. Турбіна Т.Ф.
Провадження №33/807/749/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Барчука В.І., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Барчука В.І. на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 24 лютого 2024 року о 08 год. 54 хв. в м. Запоріжжі по вул. Талаліхіна,79 ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 750, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (неприродна блідість обличчя, сповільненість мови, сповільненість ходи). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі КНП ОКЗ НПД ЗОР у присутності лікаря нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, про що 24 лютого 2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 886269 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Барчук В.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що провадження в справі підлягає закриттю, протокол про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, складений з істотними порушення вимог КУпАП.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що у період з 10 грудня 2023 року по 3 березня 2024 рік відносно ОСОБА_1 складено три протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що з матеріалів справи та відеозаписів, наданих УПП в Запорізькій області вбачається, що працівники поліції незаконно, без належних на те підстав провели обшук ОСОБА_1 біля його транспортного засобу, оскільки раніше вже складалися щодо останнього протоколи про адміністративне правопорушення. Під приводом проведення поверхневого огляду ОСОБА_1 працівники поліції в порушення вимог чинного законодавства обшукали його одяг, зокрема працівник поліції заліз в кишені одягу, ножем розрізав підкладку у куртці. Окрім того, поліцейський провів обшук автомобіля ОСОБА_1 , як вважає сторона захисту, з метою відшукання наркотичних засобів. Проте, не знайшовши наркотичних речовин, працівник поліції відразу оголосила надуману та не відповідаючу дійсності підставу для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння. У зв`язку з наведеним, обурений поведінкою працівників поліції, які постійно переслідують його з метою притягнення до адміністративної відповідальності та їх незаконними діями, пов`язаними з обшуком його автомобілю ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що апелянт просить врахувати апеляційний суд.

Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 256 КУпАП, зазначив, що в протоколі про адміністративне правопорушення інформація в розділі місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення зазначена нерозбірливим почерком, з якого незрозуміло, яке правопорушення скоїв ОСОБА_1 та обставини його скоєння. При цьому, місцевим судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик працівників поліції, з метою роз`яснення записів у протоколі.

Додав, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного акту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а таки докази можуть «випливати зі співіснування достаньмо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Отже, сторона захисту вважає, що з огляду на очевидну недопустимість доказів, що містять матеріали справи про адміністративне правопорушення, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена,

Звертає увагу суду, що оскаржувана постанова не містить чітких доводів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, за обставин встановлених судом. Крім того, судом не проаналізовані наявні докази в їх сукупності та не перевірені з точки зору достатності та допустимості, не усунені наявні в справі суперечності, не дотримано вимог ст. ст. 278, 280 КУпАП та практики ЄСПЛ.

На підставі викладеного просить постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2024 року у відношенні ОСОБА_1 скасувати, провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Барчук В.І. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що ознак сп`яніння у ОСОБА_1 не було зафіксовано співробітниками поліції. Послався на переслідування та провокацію з боку працівників поліції, оскільки ОСОБА_1 раніше притягався до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД 886269 від 24 лютого 2024 р. підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 24 лютого 2024 р., в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, сповільненість ходи, сповільненість мови. Огляд на стан сп`яніння не проводився у зв`язку з відмовою. (а.с. 4);

- відеозаписом події.

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, вимогами п.2.5 ПДР України на водія покладено обов`язок на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

Переглянутим відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , поверхневий огляд водія та автомобіля. Перевірка документів. Повідомлення співробітником поліції, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, обличчя сповільненість рухів, сповільненість мови. Зафіксована пропозиція працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, відмова ОСОБА_1 від проходження запропонованого огляду. Попередження працівником поліції ОСОБА_1 про відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП. Складання протоколу.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суд не вбачає.

ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Отже, за обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зафіксована поведінка останнього працівником поліції вірно розцінена як відмова водія від проходження огляду, про що було повідомлено ОСОБА_1 .

Отже, на переконання судді апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, ЗУ «Про національну поліцію».

На доводи захисника про безпідставне та незаконне проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 та його транспортного засобу слід зазначити, що вказані обставини виходять за межі обвинувачення, наведеного в протоколі та не є вирішальними при розгляді даної справи. Поряд з цим, матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час зупинки та складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Посилання апелянта на те, що протокол складений з порушеннями, оскільки інформація в ньому викладена нерозбірливим почерком не знайшло свого підтвердження. Протокол відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1452/735, зокрема в ньому зазначено місце складання, місце і дата вчинення правопорушення, суть правопорушення, анкетні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вивчення змісту протоколу про адміністративне правопорушення дає підстави дійти висновку, що в ньому достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого правопорушення, що не викликає у апеляційного суду будь-яких зауважень в частині зрозумілості інформації, зафіксованої у документі.

Щодо відмови судом у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик працівників, з метою роз`яснення записів у протоколі, то суддя апеляційного констатує, що вирішення клопотань відноситься до дискреційних повноважень суду та є правом суду, а не його обов`язком.

Доводи апеляційної скарги, що протокол не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, суд не бере до уваги у зв`язку з наявністю у справі інших доказів, які у своїй сукупності засвідчують доведеність провини ОСОБА_1 за критеріями достатності та взаємозв`язку.

Одночасно суддя апеляційного суду відмічає, що у відповідності до національного законодавства протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, хоча і означений у якості доказів вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, які є предметом оцінки суду, однак відображені у протоколі відомості підлягають оцінці через призму дослідження доказів.

Має бути врахована практика Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03) Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

У даному випадку відомості, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються доказами, які слід визнати належними, допустимими, які узгоджуються між собою.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Барчука Володимира Івановича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 334/1872/24