Єд. унік. № 243/6186/24
Провадження № 3/243/3334/2024
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 вересня 2024 року м. Слов`янськ

Суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Дюміна Н.О., за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О., прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , захисника Сазонової М.О., розглянувши матеріали, які надійшли з управління проведення спеціальних перевірок та контролю за своєчасністю подання декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого заступником начальника управління - начальником відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 47-01/43/24 від 22.07.2024, заступник начальника управління - начальник відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_3 , будучи посадовою особою, на яку поширюються вимоги Закону України Про запобігання корупції, в порушення вимог абз.1 ч.2 ст.45 Закону України Про запобігання корупції, несвоєчасно без поважних причин лише 06.03.2024 о 19-42 год. подав декларацію до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий 2022 рік, чим вчинив правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Прокурор у судовому засіданні, вбачаючи в діях ОСОБА_3 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, просив визнати його винним та накласти адміністративне стягнення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 не визнав себе винним, зазначив, що він подав декларацію у визначені законом строки - 07.06.2023, але помилково обрав тип декларації кандидат на посаду замість щорічна. Вказав, що будь-якого умислу на приховування свого матеріального становища він не мав, на момент подання декларації він перебував у м.Слов`янськ, в зоні можливих бойових дій, тому знаходився у напруженому емоційному стані від постійних загроз обстрілів, хвилюючись за свою безпеку.

Захисник Сазонова М.О. в судовому засіданні зазначила, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад правопорушення, оскільки у 2022 він не був державним службовцем і не був зобов`язаний подавати декларацію у розумінні п.п. в п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції, як про це зазначено в протоколі. Окрім того, в діях ОСОБА_3 відсутня суб`єктивна сторона інкримінованого адміністративного правопорушення. Просила закрити провадження у справі.

Адміністративним правопорушенням відповідно до ч.1 ст.172-6 КУпАП визнається несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст. ст.10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

З аналізу системного зв`язку Преамбули Закону України Про запобігання корупції із приписами ч.1 ст.172-6 КУпАП вбачається, що наявність умислу є обов`язковою складовою цього адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Тобто, обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу правопорушення за ч.1 ст.172-6 КУпАП є умисна дія чи бездіяльність, тобто умисне несвоєчасне подання електронної декларації без поважних причин, а тому, орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення та прокурор, що приймає участь в розгляді таких протоколів судом, зобов`язані довести суду наявність в діях особи, що притягується до адміністративної відповідальності за вчинення цього адміністративного правопорушення, умислу на несвоєчасне подання електронної декларації, а також неповажність причини її несвоєчасного подання.

Крім того, згідно з п. 2 роз`яснень спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією від 22.05.2017, під поважними причинами слід розуміти неможливість особи подати вчасно декларацію у зв`язку з хворобою, перебуванням особи на лікуванні, внаслідок стихійного лиха (повені, пожежі, землетрусу), технічних збоїв офіційного веб-сайту Національного агентства з питань запобігання корупції, витребуванням відомостей, необхідних для внесення в декларацію, перебуванням (триманням) під вартою тощо; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності. Крім того, на умисну форму вини, а також наявність відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, як на обов`язкові ознаки корупційного правопорушення також звертає увагу Конституційний Суд України в рішенні від 06.10.2010 року (справа №1-27/2010).

Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 497-О від 17.04.2023 ОСОБА_3 19.04.2023 призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи з випробувальним терміном 2 місяці за його згодою відповідно до ч.5 ст.10 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану.

Наказом в.о. начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 707-О від 15.06.2023 вирішено вважати ОСОБА_3 таким, що успішно пройшов випробувальний термін на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2022 ОСОБА_3 займав посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

За змістом примітки до ст.172-6 КУпАП суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до ч.1 та ч.2 ст.45 Закону України Про запобігання корупції зобов`язані подавати декларацію особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до п.п. в п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, віднесено державних службовців. Окрім того, згідно з п.п. и п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону, належать посадові та службові особи інших державних органів, у тому числі Фонду соціального страхування України та Пенсійного фонду, органів влади Автономної Республіки Крим. Таким чином, доводи захисника в частині відсутності обов`язку подання декларації у ОСОБА_3 , який займав посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, є необгрунтованими, адже положенням ч.1 ст.45 Закону України Про запобігання корупції прямо визначено обов`язок подання декларацій осіб, зокрема, зазначених у п.1 ч.1 ст.3 цього закону.

Таким чином, ОСОБА_3 як на теперішній час, будучи державним службовцем, так і у 2022, займаючи посаду заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, що не належить до державної служби, був суб`єктом адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Водночас, у протоколі про адміністративне правопорушення при викладенні фабули адміністративного правопорушення міститься вказівка, що ОСОБА_3 , працюючи на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, склавши присягу державного службовця, будучи державним службовцем, на якого згідно п.п. в п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про запобігання корупції поширюється дія цього Закону, не подав у встановлений законом строк декларацію за 2022. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що у 2022 ОСОБА_3 цю посаду не займав, державним службовцем не був, а присягу державного службовця склав лише 17.04.2023, тобто, при призначенні на посаду заступника начальника управління - начальника відділу організації та координації контрольно-перевірочної роботи управління контрольно-перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, на момент призначення рангу державного службовця та/або посадової особи органу місцевого самоврядування не мав, що вбачається з особової картки державного службовця.

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні у справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З роздруківки персональних даних суб`єкта декларування вбачається, що ОСОБА_3 станом на 02.07.2024 було подано 4 декларації, з яких три декларації типу щорічна за 2021, 2022 та 2023 рік були подані відповідно 30.12.2023, 06.03.2024 та 08.03.2024, та одна декларація типу кандидата на посаду була подана 07.06.2023.

Як вбачається з роздруківки послідовності дій користувача Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_3 за період з 12.10.2023 по 07.03.2024 вчиняв дії у персональному кабінеті, зокрема, 30.12.2023 о 09-39 год. декларацію успішно подано, 06.03.2024 розпочато дії з заповнення розділів деклараціїта збереження її чернетки та 06.03.2024 о 19-42 год. декларацію успішно подано. Відомостей про подання декларації 07.06.2023 вказана роздруківка не містить, адже дата подання цієї декларації не входить до визначеного періоду.

07.03.2024 ОСОБА_3 звернувся до НАЗК за допомогою засобів електронного зв`язку із заявою, за змістом якої зазначив, що при самоперевірці поданих ним декларацій виявив помилку, а саме при поданні щорічної декларації за 2022 він помилково поставив позначку при обранні типу декларації кандидата на посаду замість щорічна, внаслідок чого подана ним декларація фактично має тип кандидата на посаду. Вказану декларацію він подав добровільно 07.06.2023, до набрання чинності відповідним законом, умислу щодо неподання декларації він не мав, після виявлення цієї помилки він терміново її усунув та подав виправлену декларацію, тому просить змінити позначку виду декларації з кандидата на посаду на щорічна у реєстрі декларацій.

За змістом пояснень ОСОБА_3 , наданих ним НАЗК 22.07.2024, вбачається, що він вказував, що при самоперевірці поданих ним декларацій виявив помилку, а саме при поданні щорічної декларації за 2022 він помилково поставив позначку при обранні типу декларації кандидата на посаду замість щорічна, внаслідок чого подана ним декларація фактично має тип кандидата на посаду. Зазначені декларації є ідентичними за своїм змістом, відрізняється лише тип декларації. Вказану декларацію він подав добровільно 07.06.2023, до набрання чинності відповідним законом, умислу щодо неподання декларації він не мав. Зауважив, що на момент подання декларації перебував у м.Слов`янську, що належить до зони можливих бойових дій, тому мав напружений емоційний стан. Після виявлення цієї помилки він терміново її усунув та подав виправлену декларацію, а також звертався через веб-портал до НАЗК з проханням змінити позначку виду декларації з кандидата на посаду на щорічна у реєстрі декларацій. Вказує, що ним також були подані щорічні декларації за 2021 та 2023 рік, він не мав на меті порушувати вимоги фінансового контролю.

Оцінюючи надані докази у їх сукупності, при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення з наданих доказів неможливо встановити форму вини, мету і мотив його вчинення. Жоден з доказів, доданих до протоколу про адміністративне правопорушення, не підтверджує поза розумним сумнівом наявності у його діях умислу (прямого чи непрямого) несвоєчасно подати декларацію, а з досліджених матеріалів навпаки можливо встановити, що щорічна декларація за 2022 була подана ОСОБА_3 07.06.2023, але внаслідок допущення помилки особою, що притягується до адміністративної відповідальності, у типі поданої декларації, а саме помилково було обрано тип декларації кандидата на посаду замість щорічна, щорічна декларація ОСОБА_4 не була подана у визначений законом строк, а саме до 31.01.2024. Слід зазначити, що після виявлення цієї невідповідності ОСОБА_4 06.03.2024, ним в цей же день о 19-42 год. було подано щорічну декларацію за 2022 та наступного дня 07.03.2024 засобами електронного зв`язку подано звернення до НАЗК щодо виправлення типу поданої декларації з кандидата на посаду на щорічна.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 був зобов`язаний до 31 січня 2024 подати до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022, проте, без поважних причин, подав її лише 6 березня 2024, тим самим порушив норми ч. 1 ст. 45 Закону України Про запобігання корупції, що передбачає адміністративну відповідальність за частиною 1 ст.172-6 КУпАП.

Дійсно, за даними Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функції держави або місцевого самоврядування, щорічна декларація особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 ОСОБА_3 подана до Реєстру 06.03.2024.

Однак, не своєчасна подача ОСОБА_3 декларації, як було встановлено під час судового розгляду, була обґрунтована обставинами, що 07.06.2023 ним вживалися всі заходи щодо своєчасного подання декларації, він був впевненим в своєчасній і успішній подачі декларації, але через неправильно обрану позначку типу декларації фактично саме щорічна декларація була подана значно пізніше, після виявлення ним цієї помилки, що і призвело до несвоєчасної подачі декларації.

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що будь-які докази того, що ОСОБА_3 діяв умисно, усвідомлював протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні.

Отже в його діях відсутній умисел на несвоєчасне подання декларації, який не з`ясовувався, під час перевірки причин несвоєчасності подання декларації працівниками НАЗК.

За таких обставин, виходячи з загальних засад судочинства, передбачених ст.129 Конституції України, як рівність учасників та змагальність сторін, суд вважає, що в діях ОСОБА_3 відсутня суб`єктивна сторона - умисел, а отже і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-6 КУпАП, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст.247 КУпАП є підставою закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України Про міжнародні договори, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діянні ОСОБА_3 суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, що виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною правовою нормою.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Підсумовуючи викладене, оцінивши надані суду докази, суд вважає за необхідне провадження у справі закрити відповідно до ст. 247 п. 1, ст. 284 ч. 1 п. 3 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 172-6, 283-284, 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.172-6 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд.

Повний текст постанови виготовлений 09.09.2024.

Суддя Н.О.Дюміна