Справа № 455/19/24 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 33/811/231/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Чернянського Романа Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17 000 грн.) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 у дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови, ОСОБА_1 , 04 січня 2024 року, о 12 год. 26 хв., у м. Добромиль, по вул. Галицька, 20, Самбірського району, Львівської області, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим своїми діями порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Окрім того, 04 січня 2024 року, о 12 год. 26 хв., у м. Добромиль, по вул. Галицька, 20, Самбірського району, Львівської області, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом - автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

27 лютого 2024 року на адресу Львівського апеляційного суду від адвоката Чернянського Р.І. надійшла заява у якій він просить проводити розгляд справи у його відсутності, оскільки він зайнятий в іншому судовому процесі, також у відсутності ОСОБА_1 , так як він проходить службу в ЗСУ.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та заяви адвоката Чернянського Р.І., який просив проводити розгляд справи у відсутності сторони захисту, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 КУпАП України, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №652493 4 січня 2024 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, у встановленому законом порядку, відмовився;

- інформацією із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №667701 від 4 січня 2024 року (а.с. 2 справа №455/20/24) згідно із яким ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням внаслідок чого скоїв наїзд на автомобіль «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження;

- рапортом молодшого лейтенанта поліції В. Яремка від 4 січня 2024 року (а.с.4), з якого вбачається, що після прибуття на місце ДТП заявниця ОСОБА_2 повідомила, що транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився біля пошти, здійснив наїзд на її автомобіль «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 та за керма даного автомобіля вийшов чоловік, після чого працівниками поліції було оглянуто відеозаписи із камер відеоспостереження та виявлено особу причетну до ДТП ( ОСОБА_1 ). Під час опитування у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів), запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, від якого він відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження огляду за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820» ОСОБА_1 відмовився, що підтвердив своїм підписом;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 4 січня 2024 року (а.с. 7), відповідно до якого водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у КНП СМР «Старосамбірська РЛ»;

- поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8-9), які зазначали, що автомобіль «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого проїхав, ще декілька метрів та зупинився біля пошти, із автомобіля вийшов чоловік в темно-синіх джинсах, голубій футболці та чорній куртці;

- схемою місця ДТП (а.с. 10), на якій зображено дорожню обстановку та розташування транспортних засобів;

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі (а.с. 11), відповідно до якої ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1 А ПДР України;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано момент ДТП та чоловіка, який вийшов із автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , опитування ОСОБА_1 , під час якого працівники поліції повідомили йому про відеофіксацію, після чого в нього виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, від якого водій відмовився, окрім того водію та невідомій жінці (яка намагалася домовитися із працівниками поліції) було продемонстровано відеозапис із камер спостереження, на якому зафіксовано момент ДТП та дії водія, після чого опитано очевидців події, які повідомили, що саме ОСОБА_1 , виходив із транспортного засобу, який здійснив ДТП. Водієві було повідомлено, що на нього будуть складені протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 , не керував автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , є лише його власником, а функції водія виконувала його дружина, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються матеріалами справи зазначеними вище за текстом.

Аргументи апелянта, що долучені до матеріалів справ документи не підтверджують факту вчинення ДТП ОСОБА_1 ,, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та спрямовані на ухилення його від адміністративної відповідальності.

Твердження сторони захисту, що з письмових пояснень свідків вбачається, що вони не бачили моменту ДТП та не вказували, що саме власник автомобіля перебував за кермом, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справ, на якому зафіксовано момент ДТП, дії свідків, які вийшли з магазину та бачили, як з автомобіля, який вчинив ДТП, виходив водій ОСОБА_1 .

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

Хоча наявний в матеріалах справи відеозапис є фрагментарним, водночас на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та такий відеозапис дає можливість встановити в діях особи наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із чим суд вважає доводи апелянта щодо безперервності відеофіксації неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апелянта, що ОСОБА_1 працівниками поліції не роз`ясненого права та обов`язки, то такі не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки з протоколів про адміністративні правопорушення серії ААД №652493 (а.с.2) та ААД №667701 від 4 січня 2024 року (а.с. 2 справа №455/20/24) вбачається, що водієві роз`яснено права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, про що зроблено відповідні записи у протоколах.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинені ним правопорушення є одними із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Чернянського Р.І. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Старосамбірського районного суду Львівської області від 26 січня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Чернянського Романа Ігоровича, подану в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.