Справа № 204/9303/24
Провадження № 3/204/3252/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Безрук Т.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 125741 від 09.09.2024 року, 09.09.2024 о 01:20 за адресою: м Дніпро, вул. Павлова, 9, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Лексус», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість мови. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у КП «ДБЛКПД» ДОР, відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, та пояснив суду, що 09.09.2024 транспортним засобом не керував, докази керування ним транспортним засобом відсутні, у зв`язку з чим вимога працівників поліції про проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння була незаконною. Провадження у справі відносно нього просив закрити.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Мороз К.Т. у судовому засіданні просив суд закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу правопорушення, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, дослідивши письмові докази, долучені до справи, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

У п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.2019 року ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Згідно з ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження огляду водіями на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений нормами КУпАП, постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 та Інструкцією, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 за № 1452/735.

Відповідно до матеріалів справи на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення долучено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 125741 від 09.09.2024; рапорт інспектора УПП в Дніпропетровській області Левенець М.Є., відповідно до якого 09.09.2024 о 01:04 було виявлено авто марки «Lexus LX570», державний номер НОМЕР_1 , який під час комендантської години рухався за адресою: АДРЕСА_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів та спілкування з ОСОБА_1 було встановлено, що останнього позбавлено права керування транспортними засобами. Також під час спілкування з ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, жвавість мови, на що останньому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що останній відмовився; направлення на огляд водія транспортного засобу від 09.09.2024, відповідно до якого у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість мови;екзаменаційна картка водія ОСОБА_1 ; відеозапис з боді-камер працівників поліції.

Аналізуючи досліджені судом докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, протокол про адміністративне правопорушення має узгоджуватись із наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені судом, з точки зору їх допустимості, в ході розгляду справи. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Аналізуючи та оцінюючи наданий суду рапорт інспектора поліції, слід дійти висновків, що в розумінні правової позиції висловленої у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року №489/4827/16а свідчення службової особи інспектора патрульної поліції не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху, тому і вищевказаний рапорт працівника поліції не можна вважати доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Слід зазначити, що відомості, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та рапорті інспектора поліції не узгоджуються з обставинами, які зафіксовано на боді-камеру поліцейського, оскільки з дослідженого в судовому засіданні відеозапису судом встановлено, що автомобіль «Лексус», державний номер НОМЕР_1 , стоїть на автозаправній станції, з вимкненим двигуном. На вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 повідомив, що він транспортним засобом не керував, а відпочивав у машині, а отже він не є водієм транспортного засобу. Далі, в ході перевірки документів у ОСОБА_1 , працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння у спеціалізованому медичному закладі, у зв`язку з виявленими ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, підвищена жвавість мови. На пропозицію поліцейського ОСОБА_1 знову пояснив, що він транспортним засобом не керував, просив поліцейських надати йому докази керування транспортним засобом, як підставу вимоги для проходження огляду на стан сп`яніння. Відмову від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що у працівників поліції відсутні підстави вимагати від нього проходження огляду, оскільки він транспортним засобом не керував. Слід, також, зауважити, що з дослідженого відеозапису вбачається нормальна, упорядкована поведінка ОСОБА_1 , надання точних відповідей на всі питання поліцейських. Також суд зазначає, що ОСОБА_1 у продовж всього спілкування з працівниками поліції заперечував факт керування транспортним засобом.

Таким чином, з дослідженого судом відеозапису не встановлено обов`язкової ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, як керування транспортним засобом. При цьому, також слід зауважити, що відеофіксація факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, про яку стверджували працівники поліції на місці складання протоколу суду також не надано. Отже, працівниками поліції не спростовано версію сторони захисту, що ОСОБА_1 лише перебував у автомобілі.

Аналізуючи наявне у матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу, суд зазначає, що таке направлення не є самостійним доказом на підтвердження вини особи у вчиненні правопорушення.

Будь-яких інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суду не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування особою транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Для притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідно встановити або: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, вважають закінченим з того моменту, коли транспортний засіб почав рухатись, що зазначено у Пленумі Верховного Суду України в п. 27 Постанови від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Однак, досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують факт руху або початку чи закінчення руху 09.09.2024 транспортного засобу «Лексус», під керуванням ОСОБА_1 , а тому відомості, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Вищевикладене надає підстави дійти висновку, що, всупереч положень ч. 2 ст. 251 КУпАП, працівники поліції не забезпечили відповідного доказового матеріалу у справі.

Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що вказує на відсутність в його діях складу даного адміністративного правопорушення, оскільки відповідності до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, приходжу до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 213,221,п.1ст.247,248, 249, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Т.В. Безрук