ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1862/24 Справа № 220/696/24 Суддя у 1-й інстанції - Дурач О. А. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Маленко Г.С., яка діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 травня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, раніше до адміністративної відповідальності не притягався, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 травня 2024 року встановлено, що 12.04.2024 року о 22-55 год. в Донецькій області, Волноваський район, в с. Улакли, по вул. Молодіжній, керував транспортним засобом ВАЗ 211540 державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому законом порядку із застосуванням алкотестеру «Drager», також медичного огляду в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції відносно ОСОБА_1 , захисник Маленко Г.С., яка діє в його інтересах просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції, оскільки судом першої інстанції справу було розглянуто за відсутності сторін, а копію оскарженого рішення отримано 23 травня 2024 року засобами поштового зв`язку. Також, просить врахувати, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову суду 1-ї інстанції було повернуто та отримано на адресу електронної пошти 10.07.2024 року. Після виправлення недоліків, знову звернулась до апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі захисник Маленко Г.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06.05.2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні необхідні і достатні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи є неналежним та недопустимим доказом, оскільки носить фрагментарний характер, з якого не можна встановити обставини події саме від моменту зупинки транспортного засобу та керування транспортним засобом до складання протоколу на водія за ст. 130 КУпАП. Із долученого відеозапису не можливо встановити чи керував транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що відеозапис не містить необхідної інформації, притаманної для відеофайлів, знятих на портативний відеореєстратори працівників поліції.

Зауважує, що якщо працівники поліції не мали змоги зафіксувати події спеціальними технічними засобами, то відповідно ч. 2 ст. 266 КУпАП, мали залучити двох свідків. Проте, свідків залучено не було, що тягне за собою недійсність проведеного огляду на встановлення стану сп`яніння.

Наполягає, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та його перебування за кермом транспортного засобу.

Звертає увагу, що відсутні і докази законності зупинки транспортного засобу, передбачені Законом України «Про Національну поліцію».

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Маленко Г.С. в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про місце, день та час судового розгляду. Захисник Маленко Г.С. повідомила засобами телефонного зв`язку, що не має можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції через постійні обстріли за місцем її перебування, тому просила справу розглянути за її відсутності та її підзахисного ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає за таких підстав:

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 06 травня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 та його захисника. З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга була подана вперше 03 червня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що матеріали справи не містять належного підтвердження про вручення оскарженого судового рішення, а також ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_2 та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці у встановленому законом порядку із застосуванням алкотестеру «Drager», також медичного огляду в медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону тавірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 677633 від 12.04.2024 року, згідно якого викладені обставини скоєного правопорушення;

-відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатора «DRAGER», та проведення такого огляду у медичному закладі;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижуються увагу та швидкість реакції від 12.04.2024 року, на ім`я ОСОБА_1 , на огляд до Селидівської міської лікарні.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису подій, що мали місце 12 квітня 2024 року за участі ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та відсутні доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом та безпідставності його зупинки працівниками поліції, оскільки вони спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Так, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив, що був зупинений працівника поліції, що саме він керував транспортним засобом ВАЗ 211540, д.н.з. НОМЕР_2 (відеозапис, починаючи з 0:00:41). Під час спілкування з працівниками поліції не заперечував факт керування саме ним транспортним засобом, намагався вирішити питання про не складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Крім того, ні самім ОСОБА_1 , ні його захисником не надано доказів встановлення незаконності зупинки транспортного засобу, а також доказів оскарження таких дій працівників поліції ні під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Із дослідженого відеозапису встановлено, що поліцейським перед тим, як запропонувати ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, було повідомлено про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, що зазначено у протоколі та у рапорті поліцейського «запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей». Отже, підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п. 3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння. Із дослідженого відеозапису під час апеляційного розгляду порушень з боку працівників поліції встановлено не було.

Із дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 жодних клопотань не заявляв та беззаперечно відмовився від запропонованого працівниками огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі (відеозапис, починаючи з 0:02:49), висловлювався, що йому зрозуміло, що за відмову від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту щодо відсутності дати та часу відеозапису та безперервність самого відеозапису, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Апеляційний суд виходить з того, що досліджений відеозапис є непереривним з моменту оголошення працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння водію ОСОБА_3 та зафіксовано його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. Разом з тим, нормами ст. 266 КУпАП не передбачено фіксування технічними засобами самого факту керування транспортним засобом водія.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складений уповноваженою на те особою, його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, зокрема, містить виклад суті адміністративного правопорушення та відповідає характеру вчинених дій ОСОБА_1 .

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, а не лише протокол про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника ОСОБА_2 та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Маленко Г.С. строк на апеляційне оскарження постанови судді Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу захисника Маленко Г.С. залишити без задоволення.

Постанову Великоновосілківського районного суду Донецької області від 06 травня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин