Номер провадження: 33/813/1831/24
Головуючий у першій інстанції Мишко В.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Каланжова Владислава Івановича на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч .3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницький, працюючого начальником пункту тимчасового тримання НОМЕР_1 прикордонного загону, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 20.11.2023 року, о 12 год. 00 хв., ОСОБА_1 було виявлено на робочому місці в пункті тимчасового тримання НОМЕР_1 прикордонного загону у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичним освідченням на стан алкогольного сп`яніння № 801 від 20.11.2023 року, за результатом тесту було виявлено у ОСОБА_1 2.11% проміле, чим ОСОБА_1 порушив ст.ст.13, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 дисциплінарного статуту ЗСУ, за що передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 172-20.(а.с.2-3)

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 (а.с.18-19).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою від 07 лютого 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 (а.с.26-31).

Також в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, через поважну причину його пропуску.

Доводи апеляційної скарги були обґрунтовані наступними обставинами:

-У протоколі ОСОБА_1 зазначив, що з протоколом не згодний, алкогольних напоїв не вживав. За такою позицією особа, яка уповноважена на складання протоколу мала у відповідності до норм чинного законодавства направити його на медичне обстеження, а у разі відмови - скласти відповідний акт. В матеріалах справи відсутні відповідні докази.

-Також відсутні свідки правопорушення, які були присутні під час продуву алкотестеру тощо.

-Постанову суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, на підставі неповного встановлення обставин, які інкриміновані ОСОБА_1 як адміністративне правопорушення, оскільки справа розглядалась за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності, що є грубим порушення КУпАП та не уможливлювало сторону захисту надати докази невинуватості, спростувати доводи, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши апеляційну скаргу представника Каланжова В.І. , діцючого в інтересах ОСОБА_1 , проаналізувавши зміст судової постанови та викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, суддя дійшов до наступного висновку.

Виходячи з матеріалів справи щодо строків оскарження, було встановлено, що оскаржувана постанова ухвалена 05.03.2024 року, однак представник апелянта отримав постанову лише 12.06.2024 року, про що особисто зазначив у заяві про ознайомлення та отриманні постанови, яка наявна в матеріалах справи. Копію постанови ОСОБА_1 не отримував, доказів що постанова направлялась або видавалась під розписку - відсутня.

Право апеляційного оскарження можливе абсолютно по кожному адміністративному правопорушенню (ст.ст. 130, 124, 172-11, 184 КУпАП та інші правопорушення).

Тому, на думку апеляційного суду, наявні підстави для поновлення строків апеляційного оскарження постанови як пропущені із поважних підстав.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Що стосується суті апеляційної скарги, Одеський апеляційний суд зазначає наситупне.

Згідно положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст. 280 КУпАП, визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції вище наведених вимог закону та нормативних актів не дотримався.

Так, згідно із п. 7 розділу ІІ Інструкції №329 до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення). Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Пунктом 3 підпункту 7 розділу VІІІ Інструкції №515 визначено процедуру огляду військовослужбовця на стан сп`яніння. Затриманих військовослужбовців приймає оперативний черговий органу управління Служби правопорядку (посадова особа підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні), про що складає протокол про адміністративне затримання і здійснює запис до книги обліку затриманих (доставлених) осіб.

За наявності ознак алкогольного сп`яніння у затриманої особи, установлених Інструкцією від 09 листопада 2015 року № 1452/735, уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у присутності двох свідків пропонує затриманій особі, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, пройти добровільно тест з використанням спеціальних технічних засобів в органі управління Служби правопорядку (підрозділі Служби правопорядку в гарнізоні).

У разі незгоди порушника на проведення огляду уповноваженою посадовою особою органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами оперативний черговий органу управління Служби правопорядку (посадова особа підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у супроводі посадової особи, визначеної начальником органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні), організовує направлення затриманого до закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, або закладів охорони здоров`я, які підпорядковані Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним (військово-цивільним) адміністраціям, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям, для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Огляд для встановлення стану сп`яніння затриманого, який вчинив адміністративне правопорушення, здійснюється в закладах охорони здоров`я, яким надано право на проведення такого огляду, лікарями, які пройшли тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.

Лікар (фельдшер) повинен ознайомитися з документами особи, яку оглядає (паспорт, особисте посвідчення, посвідчення водія тощо) (за наявності).

За результатами огляду на стан сп`яніння та за лабораторними дослідженнями встановлюється ступінь сп`яніння, який вноситься до акта медичного огляду.

Огляд у закладі охорони здоров`я та складання висновку за результатами огляду проводиться в присутності посадової особи Служби правопорядку.

Висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи в трьох примірниках (перший примірник видається під підпис посадовій особі Служби правопорядку, яка доставила особу на огляд, другий - оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я) Висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Під час апеляційного перегляду встановлено недотримання вищезазначеної процедури стосовно ОСОБА_1 , оскільки в протоколі не вказано, що ОСОБА_1 було направлено до медичного закладу для огляду з метою встановлення алкогольного сп`яніння (а.с.2-3).

Інших доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, матеріали справи не містять.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

ЄСПЛ у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом поза розумним сумнівом, зміст якого сформульований у п.43 рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 р. у справі Кобець проти України (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), п. 282.

Відтак, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, апелянт у тексті протоколу зазначив, що з протоколом не згодний, алкогольних напоїв не вживав.

За такою позицією особа, яка уповноважена на складання протоколу, мала у відповідності до норм чинного законодавства направити його на медичне обстеження, а у разі відмови - скласти відповідний акт.

В матеріалах справи також відсутні свідки правопорушення, які були присутні під час складення протоколу відносно ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням того, що всі сумніви у винуватості особи повинні тлумачитися на її користь та винність особи не може ґрунтуватись на припущеннях, а також враховуючи, що в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення та інші матеріали не є достатніми доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 266, 268, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Каланжова Владислава Івановича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року задовольнити.

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Каланжова Владислава Івановича задовольнити

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати

Прийняти постанову, якою адміністративне провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складуадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Через відпустку судді Сегеди С.М., а також у зв`язку із знаходженням його на лікарняному, повний текст цієї постанови складений 30.08.2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда