ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Романюка В. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. в дохід держави.

Згідно постанови районного суду та протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 153150, 18.09.2024 року о 23 год 00 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Порубне», що розташований на території Тереблеченської об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності впс «Порубне» на в`їзд в Україну було виявлено ОСОБА_1 , під час перевірочних заходів якого було встановлено, що 14.08.2024 року ОСОБА_1 здійснив незаконний перетин Державного кордону з України в Румунію по документу, який не дає право на перетин державного кордону, а саме на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_1 , тим самим порушив вимоги постанови КМУ № 57 від 27.06.1995 року «Про затвердження правил перетинання державного кордону України громадянами України» ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України», ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На вказану постанову суду особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу зі змісту якої вбачається, що апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня

ЄУНСС: 715/3191/24 Головуючий у І інстанції: Григорчак Ю. П.

Номер провадження: 33/822/670/24 Головуючий в апеляційній ін-ції: Давній В. П.

2024 року. Скасувати вказану постанову та винести нову, якою провадження у справі № 715/3191/24 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Стверджує, що при перетині кордону він пред`явив дійсний паспорт, який не прострочений та підтверджує його громадянство, виданий уповноваженим органом держави Румунії, містить усі необхідні реквізити, дає право на в`їзд або виїзд з держави, що відповідає і вимогам Європейської Конвенції «Про громадянство», а тому його дії не суперечать вимогам ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 р. .

Вказує, що законодавством України наразі не передбачено відповідальності за множинне громадянство.

Зазначає, що матеріали даної справи не містять доказів, що апелянт подаючи при перетині кордону України дійсний паспорт громадянина Румунії, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів.

Свої вимоги в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду обґрунтовує тим, що він не брав участі в розгляді справи, оскільки не повідомлявся про час, дату і місце судового розгляду. Копію оскаржуваної постанови отримав його батько 15.10.2024 року, після чого апелянт 21.10.2024 уклав договір з адвокатом Романюком В. І. про надання правничої допомоги, а тому вважає, що строк пропущено ним з поважних причин.

У судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, не з`явився, та не повідомив суд про поважність причин його неявки, що у відповідності до приписів ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Романюка В. І., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав наведених у ній, перевіривши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

У відповідності до приписів ст. 294 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за клопотанням особи, яка подає апеляційну скаргу, може бути поновлений.

Як було встановлено апеляційним судом із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, постанова районного суду була прийнята за відсутності ОСОБА_1 , при цьому відсутні докази належного його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, яке відбулося 30 вересня 2024 року. Копію постанови ОСОБА_1 отримав тільки 15 жовтня 2024 року, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Згідно зі ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 , належним чином не дотримані.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 здійснив перетин Державного кордону України без відповідних документів, які надають право на перетин кордону громадянам України, які передбачені ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України».

Такого висновку районний суд дійшов на основі дослідних доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 153150 від 18 вересня 2024 року та інших письмових доказів.

Однак, із такою позицією районного суду, не може погодитися апеляційний суд, виходячи з наступного.

Зокрема, диспозицією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами ДСПУ за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Європейської Конвенції про громадянство від 06.11.1997 року (далі Конвенція), Україна зобов`язалась гарантувати права громадян із множинним громадянством.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Конвенції, громадяни держави-учасниці, які мають інше громадянство, мають на території держави-учасниці, в якій вони проживають, ті самі права та обов`язки, як і інші громадяни держави-учасниці.

Як вбачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є громадянином України, а також громадянином Румунії.

При цьому суд враховує, що чинним законодавством України відповідальності за множинне громадянство не передбачено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року (зі змінами), пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Цим же законом (п.п. 12, 14 ч. 1 ст. 1) передбачено, що паспортний документ - це виданий уповноваженими державними органами України чи іншої держави або статутними організаціями ООН документ, що підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави і визнаний Україною.

При цьому перевірка документів, тобто дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортного та інших документів фізичних осіб, які перетинають державний кордон, здійснюється з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 здійснив незаконний перетин Державного кордону з України в Румунію по документу, який не дає право на перетин державного кордону, а саме на паспортний контроль пред`явив закордонний паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_1 , який йому належить, містить усі необхідні реквізити, виданий уповноваженим державним органом іншої держави, підтверджує громадянство, посвідчує особу пред`явника, дає право на в`їзд або виїзд з держави (і це узгоджується із вимогами Конвенції) та визнаний Україною.

При цьому, посадовими особами, які склали протокол про адміністративне правопорушення, не надано доказів того, що паспорт громадянина Румунії для виїзду за кордон, який пред`явив ОСОБА_1 , є підробленим або ж містить недостовірні відомості.

А отже, дії ОСОБА_1 не суперечать положенням ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року (зі змінами) щодо вимоги про перетин кордону за дійсним паспортним документом, а також узгоджуються із приписами Європейської Конвенції «Про громадянство», ратифікованою Україною.

Окрім того, відповідно до рішення Європейської Ради від 23.06.2022 року держава Україна на шляху до євроінтеграції отримала статус кандидата у члени Європейського Союзу.

Положення п. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство» стосовно того, що громадяни України, які набули громадянство іншої держави, у правових відносинах з Україною залишаються лише громадянами України, не призводить автоматично до недійсності документів щодо громадянства, виданих іншою державою у встановленому порядку.

Відповідальності за наявність у особи паспортів громадянина декількох держав законодавством України не встановлено.

Доказів того, що ОСОБА_1 виїжджаючи з України та надаючи на паспортний контроль дійсний паспорт громадянина Румунії, діяв з прямим умислом на перетинання кордону у незаконний спосіб, без відповідних документів, суду не надано і матеріали справи таких доказів не містять.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що районний суд прийшов до поспішного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, зокрема, у нього не було підробленого документа чи документа з недостовірними відомостями про особу, він не перетинав державний кордон без дозволу відповідних органів влади.

Факту незаконного перетинання ОСОБА_1 державного кордону не встановлено самим органом, який оформив протокол про адміністративне правопорушення.

За недоведеності наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, висновок суду про наявність складу цього правопорушення у діях ОСОБА_1 є необґрунтованим.

Згідно ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Така ж позиція встановлена і в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом, а тому подану ним апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову районного суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення.

Керуючись ч. 2 ст. 62 Конституції України, ст.ст. 7, 245, 247, 251, 252, 294 КУпАП, Чернівецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 204 -1 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях події і складу правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя

Чернівецького апеляційного суду В. П. Давній