Провадження № 3/185/140/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Щербина О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , працюючої начальником відділу кадрів ДП «НВО «ПХЗ», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

На думку органу, що склав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , будучі начальником відділу кадрів ДП «НВО «ПХЗ», здійснює керівництво відділом кадрів ДП «НВО «ПХЗ». Посадові обов`язки, права та відповідальність визначені посадовою інструкцією № 1060, затвердженою 24.03.2009 (зі змінами).

Таким чином, ОСОБА_1 , несе відповідальність за порушення законодавства про працю, виявлені в ході проведення перевірки.

Так, Актом складеним за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці від 28 листопада 2023 року № ПС/ДН/40057/0270 зафіксовано порушення вимог законодавства про працю.

В ході проведення перевірки ДП «НВО «ПХЗ» встановлені випадки, розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за відсутності письмового попередження роботодавця (крім випадків, встановлених частиною другою статті 38 КЗпП) за два тижні

Так, 01.11.2023 було звільнено ОСОБА_2 сестру медичну (з виконанням обов`язків масажиста) СПА-салону Водно-спортивного комплексу «Юність» згідно з наказом від 27.10.2023 № 8407 відповідно до її заяви від 26.10.2023.

В заяві від 26.10.2023 зазначено: «Прошу звільнити мене з підприємства за власним бажанням з 01.11.2023». Наявність поважних причин для звільнення в строк, який просить працівник, не зазначено ні в заяві працівника, ні в наказі роботодавця. Таким чином, відсутнє письмове попередження про звільнення за два тижні до звільнення.

Окрім того в наказі про звільнення працівника зазначено «...звільнити згідно ст. 38 КЗпП», тобто без зазначення частини статті 38, за якою відбувається звільнення, адже стаття 38 містить 3 частину, якою передбачено також звільнення за власним бажанням, але у випадку не виконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника тощо.

Встановлено недотримання вимог статті 47 КЗпП України при звільненні працівників. Так, 21.11.2023 було звільнено ОСОБА_3 електромеханіка при помічнику генерального директора (із соціальних питань та надання послуг населенню) згідно з наказом від 20.11.2023 № 9075 відповідно до його заяви від 17.11.2023. Згідно з табелем обліку використання робочого часу в день звільнення ОСОБА_3 працював, при цьому документів, які б засвідчили факт видачі йому в день звільнення копії наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, трудової книжки з внесеним записом про звільнення, до перевірки не надано. В наказі про звільнення, а також в «Журналі звільнення працівників ДП «НВО ПХЗ» його підпис також відсутній.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності. Крім того, надала суду клопотання з проханням закрити провадження по даній справі в зв`язку з відсутністю складу правопорушенні у її діях.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши та зіставивши їх між собою, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В контексті вимог, зазначених у ст.256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення повинен містити усі відомості з детальним викладенням обставин, що стосуються правопорушення, з метою повного відображення фактів учиненого порушення.

Проте, при складанні протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення правоохоронним органом не дотримано зазначених положень закону, а також положень ст.258 та 268 КУпАП.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 містить посилання на те, що остання у період з жовтня 2023 року по листопада 2023 року порушила вимоги законодавства про працю будучі начальником відділу кадрів ДП «НВО «ПХЗ», здійснює керівництво відділом кадрів ДП «НВО «ПХЗ».

Натомість, під час розгляду справи судом ОСОБА_1 категорично заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП.

Зазначена позиція особи, що притягається до адміністративної відповідальності, щодо своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП, щодо порушення вимог законодавства про працю, заслуговує на увагу, з огляду на таке.

Так, санкція ч. 1 ст. 41 КУпАП передбачає стягнення за порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, а також інші порушення вимог законодавства про працю.

Згідно з частиною 1 статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення: 01.11.2023 року було звільнено ОСОБА_2 сестру медичну (з виконанням обов`язків масажиста) СПА-салону Водно-спортивного комплексу «Юність» згідно з наказом від 27.10.2023 р. № 8407 відповідно до її заяви від 26.10.2023 р. про звільнення з підприємства за власним бажанням з 01.11.2023 року.

Разом з тим, висновками колегії суддів Апеляційного суду Донецької області від 01 березня 2018 року у справі № 0229/2676/17, які підтверджені постановою Верховного Суду України від 18 листопада 2019 року, зазначено наступне: «Укладення працівником трудового договору, його виконання та розірвання базується на загальних принципах властивих договірним правовідносинам - це добровільність вступу особою у правовідносини та свобода при їх припинені. Одночасно з цим законом можуть встановлюватися певні обмеження щодо строків звільнення працівника для забезпечення безперервної роботи підприємства та зменшення потенційних втрат (незручностей) для працедавця при добровільному звільненні працівника…

Оскільки, якщо трудовий договір укладено на невизначений строк, працівник має право в будь-який час розірвати його, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні.

Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить. При цьому, за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку».

Тобто, роботодавець, розглянувши заяву, не виявив підстав для неможливості звільнення працівника без відпрацювання та видав наказ про звільнення з 01.11.2023 року.

Крім того, відповідно до вимог статті 47 КЗпП України визначений обов`язок роботодавця у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

На підставі наказу генерального директора № 712 від 25.03.2022 року «Про виконання правового режиму воєнного стану» (додається), в 2022 році трудові книжки були видані на руки всім працівникам підприємства під підпис для збереження вдома, в тому числі і ОСОБА_3 .

В день звільнення ОСОБА_3 для отримання копії наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та засвідчити своїм підписом дані про звільнення в «Журналі звільнених працівників ДП «НВО «ПХЗ» не з`явився.

Після звільнення 19.01.2024 року, ОСОБА_3 з`явився на підприємство для отримання копії наказу про звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та надав свою трудову книжку для внесення запису про звільнення, також засвідчив своїм підписом дані про звільнення в «Журналі звільнених працівників ДП «НВО «ПХЗ»» (додаються), що підтверджується його поясненні від 19.01.2024 р.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності, на заперечення винуватості у порушенні законодавства про працю, не спростовані матеріалами справи, а тому вважаю за необхідне взяти їх до уваги при прийнятті рішення.

Зазначений висновок суду не суперечить та, навпаки, узгоджується з Конституційними положеннями, щодо трактування усіх сумнівів у справі на користь особи, що притягається до відповідальності.

На підставі викладеного, справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 має бути провадженням закрита, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.41 КУпАП.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 256, ст. 278 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 41 КУпАП закрити за відсутністю в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в Дніпровський апеляційний суд через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

СУДДЯ О.О. ЩЕРБИНА

Постанова набирає законної сили 10 лютого 2024 року.