Справа № 136/942/24
провадження №3/136/315/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши матеріали, які надійшли від заступника начальника відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2024 о 19 год. 58 хв. по вул. Коцюбинського в смт Турбів, Вінницького р-ну, Вінницької обл., гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9. «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнав. Суду пояснив, що 05.05.2024 у вечірню пору доби він їхав додому автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , зупинився неподалік будинку, де спілкувався із сусідом ОСОБА_2 після цього до них під`їхали працівники поліції, які вказали на порушення ним ПДР щодо перевезення дитини, яка не досягла 14 річного віку без спеціального засобу (авто крісла), у подальшому працівник поліції вказав на наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку на що він погодився. За результатами проведеного огляду показник алкотестера Drager 6820 склав 0,80 %0. Оскільки він не керував транспортним засобом, вважає, що не може нести відповідальність за ст..130 ч.1 КУпАП. При цьому, пояснив, що постанову серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу за перевезення дитини, яка не досягла 14 річного віку без спеціального засобу (авто крісла) чи дії працівників поліції він не оскаржував, іншої події такого змісту не було та правил ПДР, за порушення яких на нього було накладено стягнення він не допускав.

Захисник - адвокат Дідиченко О.О. просив провадження у справі стосовно його підзахисного ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що особою, яка склала матеріали не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 функції водія, а відтак він не є суб`єктом, який може нести відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП. Свою позицію аргументував також у письмовому клопотанні зазначивши, що особою, яка склала матеріали не надано доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 053155 від 05.05.2024, не може бути взятий судом до уваги, оскільки наявна в матеріалах справи копія постанови серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024 свідчить про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21051 д.н.з НОМЕР_2 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.10 ст. 121 КУпАП, о 20 год. 17 хв. 05.05.2024, тобто набагато пізніше від часу, який зафіксований у протоколі серії ААД № 053155. Наявність направлення в матеріалах справи на проведення огляду свідчить про незгоду водія з процедурою огляду, а відтак був необхідним огляду в закладі охорони здоров`я, проведення якого працівником поліції не було забезпечено. Не може бути належним доказом Акт огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки він не відповідає вимогам п.5 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (затверджений постановою КМ України від 17 12.2008 № 1103) у зв`язку із не зазначенням у ньому свідків такого огляду. Неналежним є доказ у вигляді відеозапису, що долучений до матеріалів справи на СD-R диску, оскільки на ньому відсутній цифровий підпис як автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даної копії. За наявним у справі диском з відеозаписом не можливо встановити, що події, які в ньому зафіксовані, стосуються адміністративного правопорушення, про яке вказано у протоколі, який є предметом розгляду. При цьому, ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, що є прямим обов`язком уповноваженої особи в силу ст. 266 КУпАП, а факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення, на що було звернуто увагу у постанові КАС/ВС від 08.07.2020 у справі № 177/525/17.

Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягується до відповідальності та його захисника, вивчивши та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку про таке.

Так, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, особою, що склала матеріали надано докази, які безпосередньо досліджені були судом, а саме:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №053155, відповідно до якого зазначено суть правопорушення вчиненого ОСОБА_1 , про що зазначено вище. У графі пояснення особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 зазначив, що «пояснення надасть у суді»;

- Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 та вказано, що проводився огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера Drager 6820, результат огляду на стан сп`яніння позитивний 0,80 %0. Свідки огляду не зазначено, вказано, що проводилась відео фіксація;

- роздруківка тесту за №58 приладу Драгер 6820 від 05.05.2024 зафіксованого о 20:02 год., результат тесту 0,80 %0. Вказаний документ містить підпис ОСОБА_1 ;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 05.05.2024 складеного о 20:06 год., відповідно до якого у результаті огляду проведеного поліцейським у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах із ротової порожнини;

- постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., за те, що 05.05.2024 о 20:17 годині в смт. Турбів по вул.. Коцюбинського, гр.. ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , та перевозив дитину, що не досягла 14 річного віку та 145 см зросту без спеціального засобу (авто крісла), чим порушив п.21.11 б ПДР, - порушення перевезення дітей, що не досягли 12 років без ременя безпеки;

- відеозапис CD-диску з нагрудної камери працівника поліції, який був безпосередньо переглянутий в судовому засіданні;

Суд приймає до уваги, що обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №053155, ОСОБА_1 не було оскаржено в установленому законом порядку, постанова серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП набрала законної сили, особою, що притягується до відповідальності не надано доказів оскарження дій, рішень чи бездіяльності працівників поліції з приводу подій, які мали місце 05.05.2024.

Оцінивши вищезазначені докази, в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Невизнання ОСОБА_1 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд розцінює, як можливість уникнення від адміністративної відповідальності та стягнення, яке є занадто суворим.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту, що ОСОБА_1 не виконував функції водія, суд виходить з наступного.

Чинне законодавство, в т.ч. й ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом», тоді як таке визначення наведено в абз. 3 і 4 п. 27 постанови Пленуму від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із послідуючими змінами), за яким за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Згідно п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія.

У рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 ВС КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Відповідно до п. 1.10.ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 11 частини першої Про Національну поліцію; нормативно-правовий акт № 580-VIII від 02.07.2015">статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Про дорожній рух; нормативно-правовий акт № 3353-XII від 30.06.1993">Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до Про дорожній рух; нормативно-правовий акт № 3353-XII від 30.06.1993">статті 52 Закону України "Про дорожній рух" контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

За змістом Про Національну поліцію; нормативно-правовий акт № 580-VIII від 02.07.2015">статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст..251 КУпАП визначено поняття доказів.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серія НОМЕР_3 від 06.12.2014, в підтвердження чого свідчить довідка видана ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який доданий до матеріалів справи судом встановлено, що 05.05.2024 о 19:58 год. до транспортного засобу у якому сидить за кермом особа, що представилась у подальшому ОСОБА_1 , підійшов працівник поліції, який відрекомендувався, вказавши водієві на зафіксоване порушення ПДР щодо перевезення дитини без спеціального засобу (авто крісла), з чим ОСОБА_1 погодився, надавши запитувані працівником поліції документи на його вимогу. У ході спілкування працівник поліції звернув увагу, що у ОСОБА_1 наявні очевидні ознаки алкогольного сп`яніння, - запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, на що ОСОБА_1 відповів, що дійсно ввечері випив 50 гр. та керував автомобілем, однак їхав акуратно. У подальшому працівником поліції запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд в установленому законом порядку на визначення стану алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу. За наслідками огляду результат тесту показав 0,80 %, з показниками приладу ОСОБА_1 погодився, а за наслідками складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №053155 за ч.1 ст.130 КУпАП та винесення постанови серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024 про притягнення його, ОСОБА_1 до відповідальності за ч.10.ст.121 КУпАП проставив підписи та жодних заперечень чи зауважень не висловлював, будь-яких дій, які б свідчили про незгоду із вказаними рішеннями чи діями працівника поліції не вчиняв.

Судом встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №2077760 від 05.05.2024, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., за те, що 05.05.2024 о 20:17 годині в смт. Турбів по вул.. Коцюбинського, гр.. ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , та перевозив дитину, що не досягла 14 річного віку та 145 см зросту без спеціального засобу (авто крісла), чим порушив п.21.11 б ПДР, набрала законної сили.

При цьому, ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив, що він таке рішення не оскаржував, а іншої події такого змісту не було, за порушення ПДР він не притягувався більше до відповідальності.

Отож аналіз наведених обставин справи в контексті зібраних доказів, зокрема відеозапису, дають підстави для обґрунтованого висновку, що зазначення працівником поліції у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП неправильного часу 20:17:24 год. 05.05.2024 доводить обставини керування ОСОБА_1 автомобілем марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , до 19:58 години 05.05.2024 та перевезення дитини без спеціального засобу (авто крісла), тобто порушення п.21.11 б ПДР, оскільки іншого не встановлено, отож подія мала місце до фіксації правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При вирішенні даної справи суд приймає до уваги позицію висловлену Верховним Судом у постановах щодо неточносей відомостей допущених при складанні постанов про притягнення особи до адміністративного правопорушення, зокрема від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (провадження №К/9901/17897/18), у якому суд виснував, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами та постановою, яка набрала законної сили, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає доводи сторони захисту в цій частині неспроможними, а докази зібрані у справі підтверджують виконання ОСОБА_1 , який має посвідчення водія, функцій водія під час руху такого засобу, оскільки наявність іншої події 05.05.2024 о 19:58 такого ж роду не доведена стороною захисту.

При цьому, суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо недопустимості як доказу відеозапису, оскільки він не підписаний електронним цифровим підписом, з огляду на наступне.

Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

У постанові від 10.09.2020 року у справі № 751/6069/19 Верховний Суд зазначив таке: «відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій - лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Разом з цим КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису, тоді як поняття доказів охоплено ст..251 КУпАП та визнає доказами поміж інших показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписами Про Національну поліцію; нормативно-правовий акт № 580-VIII від 02.07.2015">статті 31 Закону України "Про Національну поліцію", передбачено що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Отож відеозапис, є належним доказом, який містить фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту в частині недійсності проведеного працівниками поліції огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Порядок огляду для встановлення стану сп`яніння встановлено ст. 266 КУпАП, відповідно до якої огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містять п. 6, 8 розділу І "Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року N 1452/735.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду, передбачено Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2008 за №1103.

Зі змісту вказаних норм слідує, що лише у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Із відеозапису з нагрудної камери поліцейського було встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних активних дій щодо незгоди із проведеним на місці зупинки транспортного засобу оглядом на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, не висловлював незгоди з результатами такого огляд, проставив підписи в Акті, роздруківці тесту та протоколі, не вказуючи жодних зауважень чи заперечень, тобто наявна була його згода із проведеним оглядом, тоді як наявність направлення в матеріалах справи за обставин даної справи та вагомих доказів протилежного не може бути доказом незгоди чи порушення вимог закону щодо проведеного працівником поліції огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, що робить такий огляд недійсним.

Також суд звертає увагу, що Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено ознаки алкогольного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 та вказано, що огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводився за допомогою алкотестера Drager 6820, результат якого склав 0,80 %0 за відсутності свідків не може бути визнаний судом неналежним доказом, у контексті приписів ч.2 ст.266 КУпАП, тобто закону, який має вищу юридичну силу у співставленні до Порядку, яким передбачено залучення свідків лише в разі неможливості застосування технічних засобів відеозапису.

При цьому, стороною захисту не доведено, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КпАП України, отож він є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій особи, яка притягується до відповідальності в контексті приписів ст..251 КУпАП і розцінюється як основне джерело доказів.

Наведені обставини дають суду підстави дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №053155 складено поліцейським у відповідності до вимог діючого законодавства, а відтак в сукупності із іншими доказами доводить винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, такими, що не викликають жодних сумнівів.

Зазначені вище письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом в судовому засіданні, суд вважає достатньо переконливими, чіткими та такими, що узгоджуються між собою, одержані законним шляхом, а тому у суду не виникло жодних сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При призначенні виду та розміру адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховується особа порушника, ступінь вини, майновий стан, характер вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Дослідивши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі, який встановлений санкцією частини статті, за якою кваліфіковано його діяння із застосуванням додаткового стягнення у виді позбавлення права керування, оскільки як було встановлено судом вище ОСОБА_1 отримував посвідчення водія.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, ч. 5 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного та керуючись ст.23-24, 27, 30, 33, ч. 1 ст. 130, 221, 251-252, 276, 283-284, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 к., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10-ти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Повний текст постанови суду складено 30.08.2024.

Суддя Світлана ШПОРТУН