Номер провадження: 33/813/2762/24
Номер справи місцевого суду: 947/316/24
Головуючий у першій інстанції Іванчук В. М.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Карташов О.Ю., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги представника за довіреністю Кучеренко Геннадія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2024 року, що складає 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представник Кучеренко Г.А. в інтересах ОСОБА_1 17.10.2024 року скерував до суду апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що він є представником фахівця в галузі права та діє за довіреністю. Ніяких документів в підтвердження цього до апеляційної скарги долучено не було.

Ознайомившись з зазначеною апеляційною скаргою, апеляційний суд, дійшов наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України (ч. 2 ст. 246 КУпАП).

При цьому, забезпечення гарантованого права на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, що здійснюється в порядку, передбаченому, регламентовано Главою 24 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст.7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

При цьому, ч. 2 ст. 271 КУпАП передбачає, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

Приписами ст. 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Єдиним законом, який регламентує надання особі правової допомоги є Закон України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Водночас, зазначений вище Закон не визначає поняття іншого (крім адвоката) фахівця у галузі права, який може здійснювати захист чи представництво особи в суді.

У підтвердження своїх повноважень, як захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до апеляційної скарги не надав.

В матеріалах справи є тільки копія довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Полянським В.М. 05.01.2024 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що він є фахівцем в галузі права, при цьому, матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не містять підтвердження того, що громадянин ОСОБА_2 є адвокатом, а також про наявність в нього вищої юридичної освіти за спеціальністю правознавство.

За інформацією Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_2 не значиться у вказаному реєстрі.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 було встановлено, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції України треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 1ст. 268 КУпАП за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Після ухвалення Конституційним Судом зазначеного рішення ч. 1 ст. 268 КУпАП викладена в редакції, відповідно до якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Однак, представник ОСОБА_2 , вважаючи себе фахівцем у сфері права і зазначаючи про це у поданій апеляційній скарзі, не надав доказів у підтвердження того, що він є фахівцем у галузі права.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що вказане рішення Конституційного Суду було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час Законом України Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) № 1401-VIII від 02.06.2016 Конституцією України було доповнено ст. 131-2, відповідно до якої до Основного закону були внесені зміни, за якими виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Отже, до таких винятків щодо представництва в судах справи про адміністративні правопорушення не відносяться, а ОСОБА_1 , є повнолітньою особою, відомості щодо її недієздатності в справі відсутні.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції було доповнено п. 16-1, відповідно до якого - представництво відповідно до ст. 131-2 цієї Конституції, виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017; у судах апеляційної інстанції - з 01.01.2018; у судах першої інстанції - з 01.01.2019.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до приписів ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 01.01.2018 виключно адвокат здійснює представництво особи в апеляційному суді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007).

Зазначені обставини є процесуальною перешкодою для подальшого розгляду справи та унеможливлюють прийняття вказаної апеляційної скарги до провадження апеляційного суду.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_2 не може бути прийнята до розгляду судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим підлягає поверненню особі, яка її подала.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись ст.ст. 271, 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу представника Кучеренко Геннадія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду міста Одеси від 07 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов