Справа № 357/5574/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.07.2024 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП відсутній в матеріалах справи, працюючого крайкувальником в ТОВ «ВІАНТ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 164 КУпАП,-

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 411498 від 06.04.2024 року: 06.04.2023 о 21 год. 01 хв. в м. Біла Церква по бул. Олександрійський, 40, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Ford C-Max» н.з. НОМЕР_2 , надавав послуги з перевезення пасажирів в режимі таксі, перевозив пасажира ОСОБА_2 , без державної ліцензії, передбаченої п.24 ст.7 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності», що підтверджується даними ЄДРПОУ.

Таким чином ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення заперечив, вказавши, що підприємницькою діяльністю з перевезення пасажирів не займається, а протокол про адміністративне правопорушення відносно нього було складено безпідставно. ОСОБА_1 пояснив, що того вечора до нього зателефонувала його знайома, котра попросила аби ОСОБА_1 завіз її подругу додому. ОСОБА_1 погодився на прохання його знайомої та приїхавши до магазину «Новус», до автомобіля сіла подруга знайомої ОСОБА_1 та вони поїхали. По дорозі ОСОБА_1 зупинили працівники поліції за порушення Правил дорожнього руху. Згодом під`їхав інший екіпаж поліції, котрий почав вказувати, що ОСОБА_1 надає послуги з перевезення пасажирів без ліцензії, у зв`язку із чим стосовно ОСОБА_1 було складено даний протокол про адміністративне правопорушення. Проте ОСОБА_1 вказав, що послуг з перевезення пасажирів не надає, а про оплату даної поїздки він не домовлявся та грошових коштів не отримував.

Свідок ОСОБА_2 неодноразово викликалась судом для надання пояснень, однак в судові засідання зазначений свідок не з`являлась, про причини своєї неявки суду не повідомляла.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 411498 від 06.04.2024 року, довідку від 08.04.2024, копію постанови серії ЕНА №1843089 від 06.04.2024, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 06.04.2024, письмові пояснення ОСОБА_1 від 06.04.2024, рапорт від 06.04.2024, відеозаписи, суддя дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП, виходячи з наступного.

Так, суд зазначає, що у відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ч.2 ст.7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди), - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 411498 від 06.04.2024 року, ОСОБА_1 інкримінується надання послуг з перевезення пасажирів на транспортному засобі без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Суддя зазначає, що обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення базується на поясненнях свідка ОСОБА_2 , з яких слідує, що остання попросила свою подругу викликати таксі та за адресою місцезнаходження ОСОБА_2 прибув автомобіль «Ford C-Max», який мав відвезти ОСОБА_2 до місця її проживання за суму 70 гривень, а таксі було викликано через додаток «Індрайв».

ОСОБА_1 заперечив обставини зазначені свідком ОСОБА_2 , вказавши, що ОСОБА_1 зателефонувала його знайома, котра попросила відвезти її подругу додому, оскільки вона не могла викликати таксі. При цьому ОСОБА_1 вказав, що послуг з перевезення пасажирів не надає, а про оплату з його знайомою він не домовлявся.

Схожі за змістом пояснення ОСОБА_1 надавав й на місці зупинки його транспортного засобу, працівникам поліції.

Суддя зауважує, що під час розгляду справ, суд зобов`язаний дотримуватися принципів безпосередності дослідження показань, доказів, тому в даному випадку під час вирішення справи суддя не бере до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_2 від 06.04.2024, оскільки останню не надалось можливим допитати безпосередньо в судовому засіданні, у зв`язку із її неодноразовою неявкою до суду, при цьому дані письмові пояснення свідка викликають певні сумніви, а також суддя звертає увагу, що з пояснень вбачається, що свідок ОСОБА_2 особисто не здійснювала виклик таксі.

Крім цього суддя вказує, що згідно статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №2 Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Враховуючи зазначене, суддя зауважує, що господарська (підприємницька) діяльність характеризується систематичністю, проте у протоколі про адміністративне правопорушення та доказах, наявних у матеріалах справи, не відображена систематичність дій ОСОБА_1 по здійсненню господарської діяльності, без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, що є обов`язковою ознакою вищевказаного інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Водночас у відповідності до ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суддя зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена достатніми, належними та допустимими доказами.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Європейський суду з прав людини притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161. Series А заява № 25).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

При цьому, й ЄСПЛ у справі «АЛЛЕНЕ де Рібермон про Франції» вказав, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження по справі закривається, якщо відсутній склад адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що належних, допустимих та достатніх доказів факту вчинення інкримінованого діяння суду не надано, суддя дійшов висновку про недоведеність матеріалами справи об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП відносно неї слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Керуючись ст. ст.164, 247, 283, 284, 288, 289 ст. КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , розпочате за ч.1 ст.164 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її винесення.

СуддяО.О. Гребінь