Справа № 168/232/24 Провадження №33/802/545/24 Головуючий у 1 інстанції:Хаврона О. Й.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника Колєсніка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Колєсніка Б.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 11 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 26.02.2024 р. о 05.30 год. на автодорозі М-19 керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка ходьба, поведінка не відповідає обстановці). Огляд на стан сп`яніння проводився на місці за допомогою алкотестеру Драгер 6810, проба позитивна, 1,62 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій вважає її незаконною та необґрунтованою. Насамперед, на переконання захисника, судом першої інстанції було допущено формальний розгляд справи, оскільки не встановлено дійсні обставини справи та належним чином не перевірено версію сторони захисту щодо обставин ДТП. Вказує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, не доведена належними та допустимими доказами.

Апелянт просить оскаржену постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскарженій постанові судді, підтверджується зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами, яким надана відповідна юридична оцінка у їх сукупності. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 331719 від 26.02.2024, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.10.2023, роздруківкою з алкотестера підтверджено факт перебування в стані сп`яніння ОСОБА_1 (показник 1,62 проміле), відеозаписом.

Апеляційним судом не здобуто відомостей, які можуть слугувати підставою не довіряти наведеним доказам, оскільки судом першої інстанції вжито усіх заходів для встановлення доведеності факту керування автомобілем саме ОСОБА_1 , який не заперечував факт вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп`яніння, що й підтвердилося після проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

За змістом апеляційної скарги захисник оспорює доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом 26.02.2024, проте такі доводи не заслуговують на увагу враховуючи таке.

Апеляційний суд, ознайомившись із долученим до матеріалів справи відеозаписом, наявними у матеріалах справи доказами, вважає наведені вище доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки пояснення особи щодо керування автомобілем іншою особою є суперечливими, вони повністю спростовуються зібраними у матеріалах справи доказами. Разом з тим, усні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його батька та матері, надані під час документування правопорушення, не тільки не узгоджуються між собою, а й не підтверджуються жодними доказами.

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та його захисником не представлено суду жодних належних та допустимих, у розумінні ст. 251 КУпАП, доказів на підтвердження факту перебування за кермом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме ОСОБА_3 (батька).

Крім того, як вбачається із відеозапису з нагрудних камер працівників патрульної поліції, на місці події присутній був лише ОСОБА_1 , який перебував на місці водія, під час спілкування з працівниками патрульної поліції обставин зіткнення не заперечував, вказував про керування автомобілем невідомою йому особою, яка втекла з місця події.

Факт перебування за кермом саме ОСОБА_1 , а не його батька, підтверджується і поясненнями поліцейських ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які несли службу на блокпосту, що знаходиться поблизу виїзду з смт. Ратне. Поліцейські зазначили, що бачили як до поста під`їхав автомобіль їхнього колеги ОСОБА_1 , хто був за кермом не бачили, але водій з ними привітався помахом руки, на передньому сидінні пасажирів не було, в автомобілі був лише водій. Приблизно через півтори години до блокпоста приїхав автомобіль батька ОСОБА_1 і рухався в напрямку м. Ковель, за кермом був батько, а мати сиділа на передньому пасажирському кріслі.

У судовому засіданні суду першої інстанції допитаний ОСОБА_4 підтвердив, що бачив автомобіль ОСОБА_1 , який під`їхав до поста, зупинився біля знака «Стоп-контроль», водій привітався з ними і поїхав далі. Обличчя особи, що була за кермом, не бачив, чи був хтось з пасажирів не може стверджувати.

Враховуючи, що свідки бачили автомобіль ОСОБА_1 безпосередньо перед ДТП та вказали, що ймовірно в авто був лише водій, а після ДТП на місці події також перебував лише ОСОБА_1 , а його батько приїхав на місце ДТП лише через півтори години, можливо дійти висновку, що версія сторони захисту про керування транспортним засобом іншою особою, а не ОСОБА_1 , зокрема, його батьком не відповідає дійсності.

Окрім того, як вбачається із відеозапису та матеріалів справи, ДТП відбулося в ранню пору доби, а саме в період з 05 години до 05:30 години, коли на місце події прибули працівники поліції, то руху транспорту на автодорозі не зафіксовано, що фактично спростовує показання ОСОБА_1 та його батька, що він у зв`язку з необхідністю проведення зустрічі покинув місце ДТП та поїхав у автомобілі, який їхав в попутному напрямку до м. Ковель.

При цьому, суперечливими є показання ОСОБА_3 , що проїжджаючи блокпост та місце події зі сторони м. Ковеля, не було потреби зупинятися та він поїхав до м. Ратне і тоді приїхав з дружиною на місце ДТП уже зі сторони м. Ратне. Такі показання не узгоджуються з наданими поясненнями під час складання протоколу та викликають розумний сумнів у необхідності здійснення саме таких дій при виниклій обстановці. Враховуючи, що син залишився сам на місці ДТП, дружина ОСОБА_3 вказувала, що їхала до блокпоста сама, на відеозаписі не зафіксовано рух транспортних засобів в період складання протоколу про адміністративне правопорушення, а ОСОБА_1 лише після приїзду батька вказав про керування його транспортним засобом саме ОСОБА_3 (батьком).

Отже, висунуту стороною захисту версію обставин ДТП суд апеляційної інстанції оцінює як таку, що надана з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Відтак, апеляційний суд вважає, що факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння за кермом автомобіля є доведеним, а отже у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Доводи захисника про безпідставність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України у зв`язку з тим, що постановою Старовижівського районного суду Волинської області від 15 травня 2024 року закрито провадження стосовно останнього за ст. 124 КпАП України апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вказана обставина не має в даному випадку преюдиційного значення для апеляційного суду під час перегляду в апеляційному порядку постанови місцевого суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України.

Всі інші обставини, на які посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі, не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення.

Поміж тим суд апеляційної інстанції враховує, окрім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Разом з тим, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Підсумовуючи викладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, підстав для скасування постанови судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 247, 294 КпАП України,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Колєсніка Богдана Володимировича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Старовижівського районного суду Волинської області від 11 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В. В. Гапончук