ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/585/24 Справа № 705/2800/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Годік Л. С. Доповідач в апеляційній інстанції Люклянчук В. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Черкаси

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду Люклянчук В.Ф., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , водія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

Стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИВ

З постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 01 травня 2024 року, о 23 год.03 хв. в м. Умань по вул. Велика Фонтанна, 19/40, керував автомобілем Ленд Ровер, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу Алкотест 6810 Драгер, який показав 0,72 ‰, при допустимій нормі 0,20 ‰, чим порушив п.2.9а ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищевказану постанову та закрити провадження у справі щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що копія оскаржуваної постанови йому не надсилалась, про її існування він дізнався лише 26 вересня 2024 року, після отримання її копії його захисником.

Вважає вищевказану постанову необґрунтованою, постановленою з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування фактичних обставин справи.

Зазначає, що суддя суду першої інстанції діяла однобічно та упереджено, у прийнятій нею постанові вона не надала жодної відповіді на аргументи сторони захисту, в результаті чого ухвалила невмотивоване, необґрунтоване та неправосудне рішення, позбавивши тим самим апелянта гарантованого права на справедливий суд, чим порушила ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на справедливий суд.

Стверджує, що при прийнятті рішення, суддею не було виконано вимоги ст. 285 КУпАП.

Вказує, що у порушення приписів ст. ст. 266, 266-1 КУпАП та Порядку огляду на стан сп`яніння, незважаючи на те, що він є військовослужбовцем, про що було достеменно відомо працівнику поліції та зазначено в протоколі і зафіксовано на відеозаписі, проведено поліцейським, а не уповноваженою на те посадовою особою ВСП. Однак, суддя взагалі не надала зазначеному факту правової оцінки, лише формально зазначила про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначає, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, військове звання «матрос», перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 на посаді водія технічної батареї другого берегового ракетного дивізіону. Специфіка виконуваних ним обов`язків, пов`язаних із захистом повітряного простору від ракетних обстрілів, зумовлює постійну зміну його дислокації. Наприкінці квітня - початку травня 2024 року він перебував у м. Гайсин Вінницької області.

У зв`язку із численними обстрілами 01 травня 2024 року м. Одеси та Одеської області, близько 21.00 год отримав від безпосереднього командира, з яким їхав на момент зупинки, усний наказ про терміновий виїзд до військової частини НОМЕР_1 для усунення наслідків та підвищеним рівнем загрози застосування ворогом балістичного озброєння. На виконання наказу ОСОБА_1 був змушений сісти за кермо транспортного засобу та разом із безпосереднім керівником вирушив до м. Одеси. Близько 23.00 год 01 травня 2024 року був зупинений працівниками патрульної поліції в АДРЕСА_3 . Оскільки упродовж 01 травня 2024 року алкогольні напої він не вживав, проти проходження запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння не заперечував.

Фактичні обставини даної справи свідчать, що він діяв в стані крайньої необхідності, що був викликаний як необхідністю своєчасного виконання бойового розпорядження, пов`язаного з обороною держави від збройної агресії, так із наслідки, які могли б настати у випадку невиконання ним його службового військового обов`язку, несли загрозу державному порядку. Апелянт розумів, що у разі їх неприбуття до військової частини, існує безпосередня загроза громадському порядку та життю і здоров`ю громадян. Оскільки він є військовослужбовцем, а відтак у будь-який час доби, незважаючи на те, де перебуває, за потреби негайно повинен приступити до своїх військових обов`язків. ОСОБА_1 виконав розпорядження безпосереднього керівника про терміновий виїзд до м. Одеси, а тому його дії щодо керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (0,72 ‰) слід розцінити, як здійснені у стані крайньої необхідності. З цього приводу посилається на рішення Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2018 року у справі №686/5225/17.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Маргарян А.Д., будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, не з`явилися; захисник надав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, що відповідно до ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову судді подана після закінчення 10-ти денного строку на апеляційне оскарження, встановленого ч. 2 ст. 294 КУпАП. Однак клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження містить посилання на обставини, які є поважними, у зв`язку з чим вважаю за необхідне поновити строк апеляційного оскарження постанови судді.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону суддею було дотримано.

У відповідності до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суддя суду першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 493035 від 01 травня 2024 року, в якому зазначені обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, серед іншого в них зазначена суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

У відповідності до національного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

З урахуванням правової позиції, викладеній в рішенні ЄСПЛ по справі «Карелін проти російської федерації» протокол про адміністративне правопорушення не може визнаватись автоматично недопустимим доказом, а підлягає оцінці із сукупністю з іншими доказами.

Зазначені у протоколі обставини підтверджуються дослідженими суддею суду першої інстанції такими доказами: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння від 01 травня 2024 року; роздрукуванням на папері показників спеціального технічного засобу.

Ще суд зважив на письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно з якими, той зазначив, що він 01 травня 2024 року, о 23 год. 03хв., в м. Умань по вул. Велика Фонтанна,19/40, керував автомобілем Ленд Ровер, д.н.з. НОМЕР_2 , перед керуванням даного транспортного засобу він вживав алкогольні напої, За вказаною адресою він був зупинений працівниками поліції та на місці зупинки пройшов медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння на приладі Драгер, який показав результат 0,72 ‰.

Судом першої інстанції наданий аналіз відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, в ході перегляду якого встановлено, що працівниками поліції зупинено автомобіль Ленд Ровер д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не оспорював. Враховуючи, що у водія були ознаки алкогольного сп`яніння, працівниками поліції було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в медичному закладі. Водій погодився пройти огляд на місці, продув прилад, який показав результат 0,72 ‰.

Попри доводи апелянта, апеляційним переглядом встановлено, що суддею районного суду відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом не встановлено неповноти судового розгляду, яка могла б вплинути на висновки суду. Разом з тим під час судового розгляду в суді першої інстанції не залишилось недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Посилання апелянта на ч. 3 ст. 266-1 КУпАП, Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, зважаючи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, з приводу порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння стосовно військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, повинен проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів є необґрунтованими.

У даному випадку ОСОБА_1 не перебував у вказаних місцям, внаслідок чого, як водій транспортного засобу, повинен виконувати вимоги п. 2.5 ПДР України.

З огляду на наведене, у цьому випадку ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, що не охоплюється порядком проведення огляду військовослужбовців Збройних Сил України, передбаченого ст. 266-1 КУпАП чи Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».

Щодо доводів апеляції, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, слід вказати таке.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ст.ст. 17, 18 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно сталої судової практики, стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

У цій справі від вчиненого адміністративного правопорушення ОСОБА_1 шкоду спричинена об`єкту цього правопорушення - суспільним відносинам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Склад цього правопорушення відноситься до формальних, тобто в ньому немає ознаки настання шкідливих матеріальних наслідків.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з крайньою необхідністю, оскільки він виконував бойове розпорядження, пов`язане з обороною держави від збройної агресії, та щоб запобігти наслідків, які могли б настати у випадку невиконання ним його службового військового обов`язку, несли загрозу державному порядку. Разом з тим, будь-якого підтвердження, що ОСОБА_1 виконував бойове розпорядження в матеріалах справи відсутнє.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 4 ст.247 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування постанови судді та закриття провадження по справі відповідно до вимог п. 1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.Ф. Люклянчук