Справа № 346/2881/24
Провадження № 3/346/1682/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали, які надійшли з Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України складені відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, працюючого інспектором оперативного відділу ТОВ «Буковель», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №205307, 27.05.2024 року близько 05:50 години, в м. Коломия по вул. А.Давидовича, ОСОБА_1 відмовився надати обліково-реєстраційні документи, проїхати в Коломийський РВП ГУНП відмовився, намагався втекти в ході чого був затриманий. Даними діями ОСОБА_1 вчинив злісну непокору вимозі працівника поліції ОСОБА_2 під час виконання службових обов`язків.

За даним фактом дії ОСОБА_1 інспектором СРПП Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Далибожиком Р.Р. кваліфіковані за ст.. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та пояснив, що 27.05.2024р. о 05:20 год. перебував на Коломийській автостанції та очікував автобус. До нього підійшли працівники поліції та попросили надати документи, що посвідчують його особу. Він надав їм свій паспорт громадянина України. Потім поліцейські попросили надати військовий квиток і він надав їм його ксерокопію. Після цього, не пояснюючи причину, вони сказали проїхати разом з ними. Він відмовився, внаслідок чого його було затримано без роз`яснення відповідних підстав. Надівши на нього кайданки, поліцейські доставили його Коломийського РВП. Чи складали працівники поліції протокол по ст.. 210 КУпАП, ОСОБА_1 не відомо. Також вказав, що у працівників поліції працювали нагрудні відео реєстратори, але відеозаписів з подіями, які мали місце 27.05.2024р. до матеріалів справи не долучено.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок). За допомоги такої характеристики, як склад адміністративного правопорушення, є можливість отримати його загальну характеристику. Ознаками адміністративного правопорушення є: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона. Лише у разі наявності всіх складових адміністративного правопорушення можна стверджувати про наявність в діях особи складу того чи іншого адміністративного правопорушення.

Працівником поліції ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

У ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків.

Так, зазначене правопорушення обов`язково передбачає наявність законного розпорядження (вимоги) працівника поліції.

Вимоги працівника поліції та розпорядження - акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані. В протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги (розпорядження) були висунуті працівниками поліції та які дії правопорушником були вчинені, що являють собою злісну непокору вказаним вимогам (розпорядженням).

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 26 червня 1992 року передбачено, що згідно зі ст.185 Кодексу України про адміністративні правопорушення злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих,неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Дане положення знайшло своє відображення і в п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2011 року №10-рп/2011.

Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до cт.cт.254-256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП є джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків потерпілих якщо вони є; пояснення, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Тобто, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

В даній справі в якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення працівником поліції надано:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 205307 в якому вказано дату та час вчинення правопорушення 27 травня 2024р. о 05:50 год., місце вчинення м. Коломия, вул. А.Давидовича, та суть порушення відмова ОСОБА_1 надати обліково-реєстраційні документи та проїхати в Коломийський РВП, що являє собою злісну непокору вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

- протокол про адміністративне затримання АП 318 № 036904, з якого вбачається, що 27.05.2024р. ОСОБА_1 було затримано у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст.. 210 КУпАП та для припинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП.

- рапорти поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з яких слідує, що 27.05.2024р. близько 05:50 год. в м. Коломия на вул. Антоненка-Давидовича ними на підставі ч.2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» перевірялись обліково-реєстраційні документи в ОСОБА_1 .. Під час перевірки даний громадянин не надав обліково-реєстраційні документи та вчинив спробу втечі, після чого був затриманий, до нього було застосовано заходи фізичного впливу та супроводжено в службовий автомобіль і доставлено до Коломийського РВП для припинення правопорушення, встановлення особи та доставки даної особи в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст.. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши і оцінивши в сукупності вищевказані докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд прийшов до наступного висновку.

З долучених до справи доказів слідує, що законність вимоги працівників поліції ґрунтувалася на положеннях ч.2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», якою передбачено, що у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Згідно Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Отже, військово-обліковий документ це офіційний документ, який підтверджує облік громадянина в системі військового обліку. Він містить інформацію про військовозобов`язану особу, її військовий статус та інші дані, необхідні для організації військового обліку та мобілізаційної роботи.

Проте, зі змісту протоколу та рапортів поліцейських вбачається, що у ОСОБА_1 вимагався для надання не військово-обліковий документ, а обліково-реєстраційні документи, визначення терміну яких чинне законодавство України не містить і така вимога не узгоджується з положеннями ч.2 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію».

В зв`язку з цим, суд вважає, що відсутні підстави стверджувати про законність вимог поліцейських до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності стосовно необхідності пред`явлення ним ефемерних документів.

В контексті цього слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Отже, відповідно до викладеного, суд розглядає справу про адміністративне правопорушення лише в межах обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Отже, суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Крім цього, пунктом 7 Розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 р. №1395, передбачено, що не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

В постанові від 20.05.2020р. по справі №524/5741/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. При цьому, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Отже, рапорти поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути належним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення, оскільки за суттю обвинувачення ОСОБА_1 не виконував законні розпорядження саме даних поліцейських, а тому в їхній неупередженості в даній справі існує обґрунтований сумнів.

Протокол про адміністративне затримання не містить відомостей, які б вказували на обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 185 КУпАП, а отже доказового значення для даної справи не має. Крім цього, в протоколі затримання вказано, що ОСОБА_1 було затримано у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст.. 210 КУпАП, однак матеріали справи підтверджень складення протоколу відносно ОСОБА_1 за ст.. 210 КУпАП не містять і в судовому засіданні останній вказував, що йому не відомо про складання відносно нього адміністративних матеріалів за вказаною статтею.

Також варто звернути увагу на те, що згідно з ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають фото і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Поліції для забезпечення публічної безпеки порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання ПДР.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція №1026), п. 5 розділу ІІ передбачено, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до Інструкції № 1026, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського (п. 2 розділу І).

Відповідно до п.1, 2 розділу VІІ Інструкції № 1026 під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1)самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відеореєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото- і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам. Поліцейський забезпечує належне виконання вимог цієї Інструкції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначав, що на форменому одязі працівників поліції були закріплені портативні відеореєстратори, за допомогою яких останні мали можливість зафіксувати їхнє спілкування, що було б належним доказом обставин, зазначених в складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення.

Проте, матеріали даної справи таких відеозаписів не містять, а інші зібрані в справі докази є неналежними та не достатніми для підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні за ст.. 185 КУпАП.

Суд наголошує, що якість формування матеріалів протоколу є дуже важливою складовою справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи. Саме від якісно складених адміністративних матеріалів працівниками поліції і залежить повне та об`єктивне з`ясування обставин події, встановлення особи правопорушника та притягнення його до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 185, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя: Третьякова І. В.