ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4318/24

13 листопада 2024 року

Суддя Костопільського районного суду Рівненської області Снітчук Р. М.

розглянувши матеріали, що надійшли від ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, жителяАДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адмінітсративне правопорушення серії ЛВР №696 від 03 листопада 2024 року, в ході проведення службової перевірки ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено, що командир 1 роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану, допустив недбале ставлення до військової служби, зокрема належним чином не виконував свої службовій обов`язки за посадою, не забезпечив належного дотримання військової дисципліни у розташуванні підрозділу на території військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), не вжив заходи щодо запобігання надзвичайним подіям, кримінальним, іншим правопорушенням серед підлеглого особового складу, не здійснював заходи щодо належного обліку особового складу, проведення індивідуальної виховної роботи, планування бойової підготовки, внаслідок чого у період з 09.10.2024 року до 26.10.2024 року підпорядковані йому військовослужбовці у кількості 29 осіб самовільно залишили розташування підрозділу та військової частини НОМЕР_1 , чим порушив вимоги ст. 11, 12, 16, 58, 59, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2,3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано ч. 2 ст.172-15 КУпАП - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 винним себе не визнав. При цьому пояснив, що у вказаний період до його роти прибуло близько 600 осіб. Командуванням військової частини не було призначено відповідальних по взводу. Він самостійно був не взмозі контролювати весь особовий склад, умислу порушувати військову дисципліну не мав. Список осіб, які вчинили самовільне залишення військової частини, подано з трьох рот. Крім того, зазначив що у період з 19.10.2024 р. до 02.11.2024 р. він перебував у відпустці.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Частиною 2 ст. 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

До протоколу про військове адміністративне правопорушення ЛВР №696 від 03 листопада 2024 року долучено витяг з наказу №198 від 22.07.2024 р. по стройовій службі, таблицю звірки військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 , що вчинили СЗЧ в період з 09.10.2024 р. по 26.10.2024 р., службову характеристику військовослужбовця ОСОБА_1 , письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_2 від 21.10.2024 р., письмові пояснення військовослужбовця ОСОБА_3 від 03.11.2024 р.

Проте, суду не було надано переконливих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП.

Зокрема, не надано акт перевірки, яким виявлено недбале ставлення військової службової особи, ОСОБА_1 , до військової служби, списків військовослужбовців, які перебували у підпорядкуванні ОСОБА_1 , наказів командування військової частини НОМЕР_1 про призначення відповідальних по взводах.

При цьому суд враховує також і те, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2024 р. № 288 ОСОБА_1 у період з 19.10.2024 року до 02.11.2024 року перебував у щорічній основній відпустці, тимчасове виконання його обов`язків покладено на молодшого лейтенанта ОСОБА_4 .

Таким чином встановлено, що достатніх доказів у підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не надано.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та аналізуючи надані докази, вважаю, що провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 172-15, п. 1 ст. 247 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити за відсутністю події і складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги .

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Суддя: Снітчук Р.М.