Номер провадження: 33/813/797/24
Номер справи місцевого суду: 498/1321/23
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н.С.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І.

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Веселова Андрія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено відповідне адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та стягнено судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн (а.с. 35-39).

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, адвокат Веселов Андрій Вікторович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю подій та складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваної постанови не було повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, у результаті чого висновок суду є необґрунтованим та підлягає скасуванню. Таким чином, апелянт вказує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних боді камер представників поліції не вбачається безпосередньо факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , зображено лише перебування останнього біля транспортного засобу, з вимкненим двигуном. До того ж, у протоколі не зазначено ознак, за якими представник поліції вважав, що ОСОБА_1 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, також протокол не містить відомостей щодо конкретного місця вчинення адміністративного правопорушення та повних даних газоаналізаторів (марка, модель), за допомогою якого проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння. Окрім того, апелянт вказує, що на відеозаписі не зафіксовано факту відмови від проходження огляду у закладі охорони здоров`я й також у матеріалах справи відсутнє направлення на проходження відповідного огляду, що також є порушенням норм чинного законодавства (а.с. 40-49).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 52-53).

В судове засідання з`явився апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Веселов Андрій Вікторович, апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та оскаржувану постанову просили скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Апелянт ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засідання надав відповідні пояснення з-приводу обставин подій, що відбувалися 20.08.2023 року. Згідно наданих пояснень, останній повідомив, що того дня вони разом з ОСОБА_2 їхали у вказаному в протоколі транспортного засобі неподалік блокпосту, коли в них виникла певна аварійна ситуація зі службовим автомобілем патрульної поліції. При цьому, згідно пояснень апелянта, за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_2 , який після здійснення в подальшому іншими працівниками поліції зупинки транспортного засобу, залишив місце зупинки. Згідно наданих пояснень, саме вказана дорожня ситуація стала підставою для зупинки в подальшому авто, в якому перебував апелянт та зазначена ним особа.

Приймаючи оскаржуване рішення щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладення відповідного адміністративного стягнення, суд першої інстанції виходив із того, що вина останнього повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №124791 від 20 серпня 2023 року, квитанцією з результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння №79 від 20.08.2023 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом події на оптичному носії інформації « компакт-диск».

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААд № 124791 ОСОБА_1 20.08.2023 року близько 15 год. 00 хв. в с. Новопетрівка по вул. Центральній, Роздільнянського району Одеської області керував транспортним засобом Toyota Previa, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням приладу «Драгер» та встановлено результат 0, 52 проміле, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі відмовився.

За положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, необхідною умовою для притягнення до адміністративної відповідальності в межах зазначеної стані є встановлення наявності сукупності всіх обов`язкових ознак даного правопорушення, в тому числі й встановлення факту керування транспортним засобом, що в свою чергу заперечується апелянтом в апеляційній скарзі та безпосередньо у судовому засіданні.

До зазначеного протоколу в якості додатків працівниками поліції було долучено відеозапис подій, який згідно висновків суду першої інстанції в повній мірі фіксує і відтворює події, що відбувалися в день складення протоколу. Разом з тим, проаналізувавши наявний відеозапис подій, апеляційний судом було встановлено, що фіксація подій відбувається вже безпосередньо з моменту спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, при цьому, транспортний засіб, відомості про який містяться в протоколі, на момент початку фіксування та спілкування даних осіб був припаркований на узбіччі. Тобто, фіксування моменту здійснення відповідної зупинки даного авто на долученому до матеріалів справи диску відсутнє. Також в матеріалах відсутній і рапорт працівника поліції, яким було здійснено відповідну зупинку транспортного засобу під керуванням особи, яка притягається до відповідальності, із зазначенням дати, часу, причин такої зупинки та в тому числі й безпосередньо відомості про особу, яка перебувала за кермом. Зазначені відомості, згідно даного відеозапису, повинні були бути складені та долучені до матеріалів працівником поліції, у вигляді відповідного рапорту, оскільки безпосереднє оформлення адмін матеріалів відбувалося іншим поліцейським, який не був присутнім під час зупинення даного авто. За наведених обставин, а саме відсутності повного фіксування подій, починаючи з моменту зупинки транспортного засобу, та відповідно рапорту працівника поліції, апеляційний суд позбавлений в повній мірі встановити всі фактичні обставини справи та перевірити наведені доводи апелянта щодо наявності/відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зважаючи на заперечення останнього щодо факту керування транспортним засобом та надання відповідних пояснень безпосередньо в суді апеляційної інстанції, згідно яких на момент зупинки авто за кермом перебувала інша особа, а саме - ОСОБА_2 .

В матеріалах справи також відсутнє направлення особи на стан сп`яніння до спеціалізованого закладу охорони здоров`я із зазначенням відповідної відмови особи від проходження такого огляду у медичному закладі, про наявність якої (відмови від проходження у мед закладі) міститься відмітка безпосередньо у протоколі, та що свідчило б про погодження особи із результатами приладу «Драгер». Відсутність даного направлення в свою чергу також позбавляє суд в повній мірі встановити всі фактичні обставини справи, зважаючи на те, що особа заперечувала факт вживання алкогольних напоїв, про що зробила відмітку у протоколі, а саме дослівно «не вживав», на що також посилається в апеляційній скарзі, та з наявного відеозапису взагалі не вбачається пропозиція працівників поліції проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння, враховуючи пояснення особи щодо невживання в день складення протоколу алкогольних напоїв. При цьому особа вказувала на наявність цукрового діабету, та підтверджувала це медичною довідкою. При цьому, зі змісту протоколу в тому числі й не вбачається, які саме ознаки алкогольного сп`яніння було виявлено у особи відносно якої в подальшому було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначені обставини, в свою чергу, також свідчать про невідповідність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно положень ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Слід також зазначити, що згідно положень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, протокол про адміністративне правопорушення, складений без додержання вимог КУпАП та Інструкції підлягає поверненню відповідному органу для належного оформлення.

За положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки згідно положень ст. 255 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та, враховуючи суперечливий характер інформації, котра міститься в матеріалах справи, відсутність в матеріалах справи повного відеозапису подій, котрі відбувалися в день складення протоколу, відсутність вищевказаних документів в матеріалах справи, в тому числі в частині особи, яка реально керувала транспортним засобом, та як результат позбавлення суду можливості відтворити в повному обсязі події зазначені в протоколі для вирішення питання щодо доведеності наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з метою дотримання принципів та основних засад національного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку про неможливість визначення обставин справи без належного оформлення та направляє матеріали справи до органу Національної поліції України, який склав протокол Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області (відділення поліції № 1).

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Веселова Андрія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року скасувати.

Матеріали справи направити до органів Національної поліції України (УПП в Одеській області) для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк