ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2748/24 Справа № 202/4997/24 Суддя у 1-й інстанції - Шофаренко Ю. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Мазниця А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження, особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проходить військову службу на посаді водія їдальні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Звільнено від сплати судового збору на підставі п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до встановлених судом обставин, солдат ОСОБА_1 24.03.2024 року о 17 год. 00 хв. у тимчасовому розташуванні підрозділу в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду та військового стану, перебував у стані алкогольного сп`яніння, на пропозицію проходження медичного огляду погодився, згідно з актом № 773 від 24.03.2024 року, результат тесту склав 1,17% проміле, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

З сукупності встановлених обставин та досліджених доказів суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк апеляційного оскарження, постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року скасувати та закрити провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

В обґрунтування необхідності поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що про існування постанови дізнався із повідомлення Камінь-Каширського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2024 року про відкриття виконавчого провадження, а копію постанови отримав 21.10.2024 року.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що не отримував повісток про виклик до суду першої інстанції, внаслідок чого не мав можливості взяти участь у судому засіданні та захистити свої інтереси. Також зазначає, що з часу виявлення правопорушення (24.03.2024 р.) пройшло більше 3-х місяців, тому оскаржувана постанова підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Апелянт до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлявся, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження вважаю за необхідне його поновити з огляду на те, що оскаржуване рішення було винесено без участі ОСОБА_1 , а доводи апелянта про те, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише коли йому надійшло повідомлення Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, матеріалами провадження не спростовуються, а тому строк апеляційного оскарження було пропущено із поважної причини та він підлягає поновленню.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, суд апеляційної інстанції вважає викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 254 - 256 КУпАП; актом огляду на стан сп`яніння, складеним в присутності свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно із яким у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та проведено відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння; роздруківкою тесту на алкоголь № 1091 від 24.03.2024 року, результат вимірювання склав 1,17 % проміле.

Відповідальність за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП настає зокрема у випадку появи військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, та яких протягом року було піддано адміністративному стягненню, або в умовах особливого періоду.

Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , та фактичне виконання останнім обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Даючи оцінку вищевказаним доказам, апеляційний суд приходить до висновку про правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, зафіксованого в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно нього, уповноваженою особою, котре полягає у перебуванні особи військовослужбовця в стані алкогольного сп`яніння на території військової частини, та фактичне виконання останнім обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Доводи апелянта стосовно того, що розгляд справи було проведено без ОСОБА_1 та без належного його повідомлення, не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки у своїй заяві (а.с. 7) ОСОБА_1 просив розглянути справу без його участі, а отже не виявив бажання приймати безпосередню участь у судовому розгляді даної справи, а тому порушення права ОСОБА_1 на захист та на участь у судовому засідання не вбачається.

Статтею 16 Закону України "Про Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Відповідно до статті 13 цього Статуту, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 24.03.2024 року близько 17:00 годині перебував у тимчасовому розташуванні підрозділу військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 при виконанні службових обов`язків, в умовах особливого періоду (воєнного стану) в стані алкогольного сп`яніння. Стан алкогольного сп`яніння підтверджено актом № 773 та роздруківкою чеку від приладу №00295Алконт-М.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність досліджених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

Інструкцією про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України №515 від 10 жовтня 2016 року, встановлено, що за наявності ознак алкогольного сп`яніння у затриманої особи, установлених Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, уповноважена посадова особа органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) у присутності двох свідків пропонує затриманій особі, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння пройти добровільно тест з використанням спеціальних технічних засобів в органі управління Служби правопорядку (підрозділі Служби правопорядку в гарнізоні). За результатами проведення огляду на стан сп`яніння посадовою особою органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) складається акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підписується посадовою особою, яка проводила огляд, та двома свідками.

З наданих матеріалів вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений із використанням спеціального технічного засобу - Алконт-М № 00295, у присутності двох свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , крім того акт огляду та протокол підписаний ОСОБА_1 останній зауважень чи незгоди з результатами огляду не висловлював.

З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги вимоги Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №515 від 10 жовтня 2016 року, апеляційний суд дійшов висновку, що огляд на стан сп`яніння було проведено з дотриманням вимог закону.

Отже, за результатами перегляду оскаржуваної постанови суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді цієї справи повно, всебічно і об`єктивно дослідив докази у справі, належним чином перевірив обставини, викладені у протоколі щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, надав цим обставинам належну правову оцінку та, приймаючи рішення про притягнення його до відповідальності, дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу цього правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на збіг строку притягнення його до адміністративної відповідальності суд апеляційної інстанції вважає такими, що не грунтуються на законі, оскільки останнього 13 червня 2024 року було притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, вчинене 24 березня 2024 року, що узгоджується із вимогами ст. 38 КУпАП. Час апеляційного розгляду у даному випадку істотного значення не має.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом оцінюються критично, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами не підтверджуються, мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду А.А. Мазниця