ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2577/24 Справа № 175/2286/24 Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретаря судового засідання Примак Н.М.,

захисника Пасічника Т.В.,

апеляційну скаргу захисника Пасічника Т.В.. який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року встановлено, що 18 січня 2024 року о 16.35 год. за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Ярослава Мудрого біля буд. №38-В водій ОСОБА_1 керував автомобілем Фольцваген Транспортер державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Доводи апеляційної скарги:

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції захисник Пасічник Т.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду 1-ї інстанції, оскільки до первинної апеляційної скарги, що була подана в установлені законом строки, не було долучено договір або його витяг про надання правової допомоги. Просить врахувати, що з цих підстав постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.07.2024 року його апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 на постанову суду 1-ї інстанції було повернуто. Матеріали справи не містять підтвердження про видачу ОСОБА_1 або його захиснику копії постанови апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі захисник Пасічник Т.В. просить постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2024 стосовно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні необхідні і достатні докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Звертає увагу, що судом 1-ї інстанції було проігноровано його клопотання про відкладення розгляду справи та не надано будь-якого висновку щодо клопотання про зупинення провадження. Зазначає, що станом на теперішній час відсутній зв`язок з ОСОБА_1 , невідомий статус військовослужбовця, що унеможливлює узгодити правову позицію та лінію захисту. Військова частина НОМЕР_2 не надає відомості щодо місцезнаходження військовослужбовця та його статусу. Відомостей щодо проходження військової служби, службового розслідування військовою частиною НОМЕР_2 також не надано, з посиланням на норми Закону України «Про державну таємницю». Сім`ї чи родичів у ОСОБА_1 немає.

Зазначає, що з відеозапису не можливо встановити особу, яка керувала транспортним засобом та особу, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності. Наполягає, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, про що повідомляв працівників поліції.

Звертає увагу, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є правомірною, оскільки здійснена під тиском працівників патрульної поліції.

Зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких інших протоколів чи постанов про порушення ПДР, відсутній і протокол про адміністративне правопорушення стосовно військовослужбовця, передбачений Законом України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України».

Наполягає, що всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що з відеозапису не вбачається момент виявлення або фіксування правопорушення саме ОСОБА_1 , тому, вважає, що вказаний запис не можна приймати до уваги. Стверджує, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення протоколу.

Зазначає, що ОСОБА_1 повідомляв, що знаходиться при виконання обов`язків військовослужбовця, тому огляд повинен був проводитися за участю Командира військової частини або Військовою службою правопорядку.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 неодноразово наполягав на проходженні огляду саме в закладі охорони здоров`я, а працівниками поліції було запропоновано пройти огляд лише на місці. Крім того, в матеріалах справи відсутнє направлення для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Зазначає, що пояснення свідків також лише відображають відомості про факт відмови від проходження огляд на стан сп`яніння та не підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Вважає, що рапорт працівника патрульної поліції ОСОБА_2 не може слугувати доказом винуватості водія у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки поліцейський є зацікавленою особою.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник Пасічник Т.В. підтримав свою апеляційну скаргу в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга частковому задоволенню з винесенням нової постанови за таких підстав:

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 21 червня 2024 року. З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга була подана вперше 05 липня 2024 року, тобто з дотриманням строку на апеляційне оскарження. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Пасічника Т.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову суду 1-ї інстанції було повернуто, оскільки апелянтом не було долучено до апеляційної скарги договору або його витягу про надання правової допомоги.

Разом з тим, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів отримання повернутої апеляційної скарги захисником ОСОБА_3 , а також ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_3 та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з оскарженої постанови суду 1-ї інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Пасічник Т.В. в судовому засіданні участь не приймали.

Судом 1-ї інстанції зазначено, що ОСОБА_1 та його захисник Пасічник Т.В. в судове засідання не з`явились, незважаючи на те, що про розгляд справи були сповіщені належним чином та завчасно, таким чином це дозволяє суду розглянути справу у відсутність цієї особи, оскільки положення ст. 268 КУпАП не містять вимоги щодо обов`язкової участі означеної особи при розгляді справи в суді. Крім того, розгляд даної справи неодноразово відкладався за клопотанням захисника Пасічника Т.В., та неявку до суду адвоката Пасічника Т.В., який обізнаний про перебування в провадженні суду адміністративного матеріалу та призначення судового засідання, суддя розцінив як спробу затягування судового розгляду з метою уникнення відповідальності ОСОБА_1 .

Проте, згідно вимог ст. 268 КУпАП, у разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише при наявності двох умов: коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи особи, що притягається до адмінвідповідальності, та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2024 року, тобто до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення захисник Пасічник Т.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість захисника в іншому провадженні із наданням відповідних викликів суду.

Апеляційний суд вважає передчасними висновки суду 1-ї інстанції про зловживання стороною захисту своїми правами та намагання затягнути розгляд справи, оскільки апелянтом до клопотання надано підтверджуючі документи (судові повістки) про виклик захисника в судове засідання Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська на 21.06.2024 року о 09-30 годині, що в даному випадку є поважною причиною неявки до суду, і ця обставина не свідчить про намагання захисника затягнути розгляд справи.

З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 особисто чи через свого захисника був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом ст. 268 КУпАП права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, що є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

Посилання адвоката Пасічника Т.В. на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому наслідком не залучення поліцейськими під час огляду на стан сп`яніння представників Військової служби порядку у Збройних Силах України тягне недійсність такого огляду, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки у даній ситуації він був учасником дорожнього руху. За змістом ст. 15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, він як військовослужбовець несе адміністративну відповідальність на загальних підставах. Крім того, на обставини, за яких був зупинений поліцейськими ОСОБА_1 , не розповсюджується положення ст. 266-1 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання захисника Пасічника Т.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення провадження у даній справі із застосуванням аналогії закону.

Згідно ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та інших законів України, що встановлюють адміністративну відповідальність, та/або до законодавства України про кримінальну відповідальність, та/або до кримінального процесуального законодавства України.

Дійсно, за приписами ст.335 КПК України суд зупиняє судове провадження стосовно обвинуваченого, якого призвано для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, до його звільнення з військової служби.

Проте, КУпАП не містить аналогічної норми і крім того не передбачає можливості застосування аналогії закону.

Статтею 38 КУпАП передбачені певні строки накладання адміністративного стягнення, які значно коротші, ніж строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому КУАП не передбачає можливості перериву спливу строків накладення адміністративних стягнень.

Тому, в разі зупинення провадження по справі про адміністративне правопорушення особа може уникнути відповідальності, що не сумісно із завданнями КУпАП, викладеними у ст.1 цього Кодекса.

Тим більш, що як вже зазначено, відповідно до ст. 15 КУпАП за порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, військовослужбовці несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

З огляду на викладене, вважаю, що клопотання захисника про зупинення провадження по справі не підлягає задоволенню як таке, що не ґрунтується на законі.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та доведено наявними в матеріалах справи доказами те, що 18 січня 2024 року о 16.35 год. за адресою: Донецька область м. Краматорськ вул. Ярослава Мудрого біля буд. № 39-В водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 735052 від 18.01.2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, уповноваженою особою у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, в якому викладені обставини скоєного правопорушення ОСОБА_1 ;

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в яких ними підтверджено, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння в установленому законом порядку;

- рапортом поліцейського взводу № 1 роти № 4 БПП в місті Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції Цупикова О. від 18.01.2024 року, в якому викладені фактичні обставини зупинки та підстави вимоги проходження огляду на встановлення стану сп`яніння ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, які узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 та доданими до нього доказами;

- відеозаписом долученим до матеріалів справи, яким, зокрема зафіксовано факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , та його відмову від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вирішуючи питання про допустимість та належність зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вони спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Із доданого до матеріалів справи відеоматеріалів вбачається, що транспортний засіб «Volkswagen Transporter» державний номер НОМЕР_1 , саме під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений патрульною поліцією, та працівником поліції водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі за наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, проте водій ОСОБА_1 висловив чітку та категоричну відмову від проходження такого огляду.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених в судовому засіданні при апеляційному розгляді. Під час апеляційного розгляду апелянтом не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини.

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту щодо допущення працівниками поліції протиправних дій чи тиску на водія ОСОБА_1 під час складання даного адміністративного матеріалу.

З відеозапису, доданого до матеріалів даної справи, встановлено, що під час перевірки документів водія ОСОБА_1 під час спілкування було повідомлено водію підстави зупинки та виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (відеозапис, починаючи з 0:01:39 та з 0:05:13), який не заперечував протягом всього часу спілкування з працівниками поліції, що саме він керував транспортним засобом за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Відеозаписом також спростовуються доводи апелянта щодо наявності вимоги ОСОБА_1 про проходження огляду на встановлення стану сп`яніння саме в медичному закладі. Так, із дослідженого відеозапису встановлено, що на початку спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 дійсно висловлював бажання проїхати до медичного закладу для проходження такого огляду. Проте, після відмови від проходження такого огляду у присутності свідків та з фіксацією технічними засобами, відмовився від такого огляду як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі (відеозапис, починаючи з 0:36:26).

Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених судом. Під час апеляційного розгляду апелянтом або його захисником не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано на час розгляду апеляційним судом доказів щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.

Апеляційні доводи щодо відсутності в матеріалах даної справи доказів вчинення ОСОБА_1 іншого адміністративного правопорушення, апеляційний суд залишає поза увагою, оскільки у провадженні апеляційного суду розглядається наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 735052 від 18.01.2024 року, складеного щодо ОСОБА_1 .

Доводи захисника щодо неможливості врахування протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника патрульної поліції О. Цупикова як доказів вини ОСОБА_1 , спростовуються дослідженням судом інших доказів, які у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення та рапортом працівника поліції доповнюють один одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.

Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.

Вважаю не слушними доводи апелянта про те, що показання свідків не можуть бути доказом вини ОСОБА_1 , оскільки не містять підтвердження факту керування ним транспортним засобом, оскільки нормами ст. 266 КУпАП встановлено, що саме огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на встановлення стану сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків. Тож, нормами національного законодавства не передбачено фіксування факту керування транспортним засобом водія за участі свідків.

Апеляційний суд приходить до висновку, що відмова ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння та фіксація відмови від нього були проведені працівниками поліції з дотриманням процедури його проведення, керування транспортним засобом знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, та оцінюючи кожен наведений доказ за своїм внутрішнім переконанням, вважає їх належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для висновку, що дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Доводи сторони захисту щодо не врахування судом факту виконання ОСОБА_1 службових обов`язків при керуванні транспортним засобом, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ця обставина ніяк не впливає на доведеність вчинення правопорушення або призначення стягнення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає таким, що не підтверджується матеріалами справи апеляційні доводи про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними доказів у даній справі.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Враховуючи особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, характер та суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, що свідчить про нехтування ним вказаних норм ПДР, суд вважає за доцільне, з метою попередження вчинення ним грубих правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів, в межах санкції статті, яке, на думку суду, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, яка вчинила вказане правопорушення в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. У відповідності до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_1 слід звільнити від сплати судового збору у провадженні по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Пасічнику Т.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника Пасічника Т.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про зупинення провадження в справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби або встановлення статусу військовослужбовця.

Апеляційну захиснику Пасічнику Т.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2024року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин