Номер провадження: 33/813/779/24
Номер справи місцевого суду: 521/7266/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А. Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

про самовідвід

29.02.2024 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду Котелевський Р.І., розглянувши матеріали справи за клопотанням ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 року та від 21.12.2023 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Крім того, постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року виправлено описку в попередній постанові від 18.05.2023 року в частині вірності прізвища особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності (замість « ОСОБА_2 », вважати вірним « ОСОБА_3 »).

Не погоджуючись з вказаними постановами ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанови та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В порядку підготовки до апеляційного розгляду встановлені обставини, які унеможливлюють участь судді в розгляді даної справи, оскільки існують підстави для заявлення самовідводу.

Так, постановою Одеського апеляційного суду від 22.01.2024 року суддею Котелевським Р.І. винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання захисника Папіної С.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 року та від 21.12.2023 року, щодо ОСОБА_1 , яку адвокат особисто отримала 01.02.2024 року.

В подальшому, 12.02.2024 року ОСОБА_1 , через канцелярію місцевого суду, подав повторну апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому, апеляційна скарга ОСОБА_1 та його клопотання про поновлення строку є ідентичними апеляційній скарзі захисника та її клопотанню про поновлення строку на оскарження, в тому числі в частині мотивів щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, як вбачається з матеріалів судової справи, на момент звернення з первинною апеляційною скаргою захисника Папіної С.В., Щапін О.П. вочевидь був обізнаний про наявність рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов місцевого суду аналогічне клопотанню його захисника, якому відмовлено у поновленні строку, суддя-доповідач вважає за необхідне заявити самовідвід від участі в даній справі, оскільки суддею фактично вже висловлена думка стосовно тих обставин, на які посилалась захисник в первинному клопотанні та апеляційній скарзі, які подавались в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями ст.245 КУпАП передбачено, що одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є об`єктивне з`ясування обставин справи, з метою недопущення від учасників процесу будь-яких сумнівів щодо упередженості та необ`єктивності розгляду даної справи суддею.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не передбачає поняття «відвід судді» та порядку розгляду заяв про відвід (самовідвід).

З метою додержання принципу законності виникає необхідність у застосуванні аналогії закону при вирішенні питання про відвід чи самовідвід судді відповідно до положень ст.75 КПК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України (далі КПК) суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Відповідно до рекомендації Ради суддів України викладених у рішенні РСУ від 26.10.2018 року №62 у питанні дотримання прав та процесуальних гарантій учасників судового процесу, суддям слід передусім неухильно дотримуватись прецедентної практики Європейського суду з прав людини, висловленої у чисельних рішеннях Суду («Озтюрк проти Німеччини», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Гурепка проти України» та інші), згідно з якою справи про адміністративні правопорушення, за наявності певних умов, повинні розглядатись за процедурою та з дотриманням процесуальних гарантій передбачених національним законодавством для кримінальних проваджень. Тобто, у випадку відсутності відповідної норми КУпАП, яка регулює процедуру вирішення тих чи інших процесуальних питань, що виникають під час розгляду справи (зокрема, щодо процедури відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суд (суддя), враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми кримінального процесуального законодавства за аналогією.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Заявляючи собі самовідвід, вважаю за необхідне зазначити, що мною фактично висловлена думку стосовно обставин причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення стосовно ОСОБА_1 .

Данні обставини, на моє переконання, можуть потягнути за собою виникнення сумнівів у учасників провадження та сторонніх спостерігачів в моїй неупередженості та безсторонності в прийнятті рішення в даному апеляційному проваджені.

Відповідно до ч.1 ст.80 КПК за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Окрім вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК, мною також враховуються положення ст.126 Конституції України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, - відповідно до яких неупереджений розгляд справ є обов`язком судді.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є обов`язком судді. Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява № 23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

За наведених обставин, враховуючи положення п.4 ч.1 ст.75, ч.1 ст.80 КПК, з метою недопущення виникнення сумнівів у неупередженості та безсторонності суду в прийнятті рішення в даній справі, а також з метою унеможливлення створення умов, за яких участь судді у розгляді даної справи, в подальшому може використовуватися іншими особами або сторонніми спостерігачами, для дискредитації будь-якого прийнятого апеляційним судом рішення в даній справі, вважаю за необхідне заявити самовідвід, а матеріали справи про адміністративне правопорушення передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду у відповідності до «Положення про автоматизовану систему документообігу суду».

Керуючись ст.ст. 245, 246 КУпАП,ст.ст. 75, 76, 80, 401 КПК України, суддя,

постановив:

Заявити собі самовідвід від розгляду клопотанням ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанов судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2023 року та від 21.12.2023 року, щодо ОСОБА_1 , за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

Матеріали справи про адміністративне правопорушення №33/813/779/24 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський