Справа № 147/301/24
Провадження № 3/147/127/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року смт Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Мудрак А.М. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч.3 ст. 172-20 КУпАП,

в с т а н о в и в:

згідно з протоколом про адміністративне правопорушення А7020 №3 від 24 лютого 2024 року, 23.02.2024 о 20.00 год. в АДРЕСА_2 , на території базового табору військової частини НОМЕР_2 тимчасово виконуючий обов`язки заступника командира роти резерву рядового складу з морально - психологічного забезпечення капітан ОСОБА_2 виявив матроса ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини роту) та повідомив командиру військової частини НОМЕР_2 . В подальшому 23.02.2024 близько 21.50 год. даного військовослужбовця було доставлено до КНП «Тростянецька лікарня» з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Тростянецька лікарня» солдат резерву взводу резерву рядового складу роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 відмовився, що підтверджує довідка видана черговим лікарем КНП «Тростянецька лікарня» від 23.02.2024 №19. Таким чином, матрос ОСОБА_1 , діючи в порушення вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 23.02.2024 перебував в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду (військового стану), чим своїми діями вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

ОСОБА_1 роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП та зміст ст. 63 Конституції України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину в інкримінованих йому діях категорично заперечив та пояснив, що переведений для служби у військову частину НОМЕР_2 , 23 лютого 2024 року перебував у військовій частині НОМЕР_2 в АДРЕСА_1 . Ввечері він був доставлений до Тростянецької лікарні для його освідування на стан алкогольного сп`яніння. В лікарні йому пропонували продути «Драгер» або здати сечу. Оскільки три трубки, які йому давала медсестра були розпаковані і у зв`язку з цим він відмовився від продування приладу. Щодо здачі сечі, то таку він здати не міг, оскільки в нього незадовільний стан здоров`я, та він приймає ліки за призначенням. Проте він неодноразово зазначав та наполягав, щоб в нього для проведення відповідного аналізу взяли кров. Лікар йому не пояснив, чому не може бути взята кров для визначення стану сп`яніння. При цьому був свідком капітан ОСОБА_2 . Також він зазначив, що ні алкоголю, ні наркотичних засобів він не вживає у зв`язку із станом здоров`я.

Крім цього ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копій документів щодо стану його здоров`я, та якими йому призначено відповідне лікування. А також просить допитати в якості свідка ОСОБА_2 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що на той час тимчасово виконував обов`язки заступника командира роти резерву рядового складу з морально - психологічного забезпечення, відносини з ОСОБА_1 у нього як між командиром та підлеглим. 23 лютого 2024 року він, ОСОБА_4 та інші їздили до Тростянецької лікарні у зв`язку з тим, що підозрювали ОСОБА_1 в тому, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Приблизно о 22.00 год. вони були в лікарні, там знаходився черговий лікар Руцький і медична сестра. Лікар сказав медсестрі обстежити ОСОБА_5 на стан сп`яніння, яка його покликала в кабінет. В кабінеті були він ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 , медсестра і хлопці групи швидкого реагування. Лікаря в цей час не було. Медсестра запропонувала ОСОБА_1 продути «Драгер», проте останній відмовився, не пояснюючи причини. Потім ОСОБА_1 сказав, що хоче здати кров для тесту на стан сп`яніння, однак медсестра відмовилася забирати кров, сказала, що це не потрібно. Після цього він ( ОСОБА_2 ) та медсестра зайшли до лікаря, остання повідомила, що ОСОБА_4 відмовився дути «Драгер». Чи доповідала про те, що ОСОБА_4 хоче здати кров не пам`ятає. Тоді лікар ОСОБА_6 сказав, щоб здали сечу на аналіз, однак ОСОБА_4 відмовився, причини не пояснював. В руках у ОСОБА_1 в цей час був пакет з ліками він намагався пояснити лікарю про ці ліки, що він вживає. Також лікар ОСОБА_6 запитував ОСОБА_7 чому той може здати кров, а не може здати сечу. Потім лікар сказав, що цього буде достатньо для складення відмови.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.3 ст. 172-20 КУпАП відповідальність настає у випадку розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

У протоколі про адміністративне правопорушення формулювання діяння, яке ставиться у вину особі, по формі і за змістом не відповідає диспозиції ч.3 ст. 172-20 КУпАП, а саме дії особи кваліфікуються, як перебування в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в умовах особливого періоду (військового стан). При цьому в описі фактичних обставин дій, які ставляться у вину ОСОБА_1 вказано про те, що він відмовився від проходження на стан алкогольного сп`яніння в лікарні. Вказані діяння передбачають два самостійних склади правопорушень, хоча відповідальність за них охоплюється однією статтею.

До матеріалів справи долучена довідка видана черговим лікарем КНП «Тростянецька лікарня» ОСОБА_8 від 23.03.2024 №19, з якої вбачається, що від проведення медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 категорично відмовився.

В той же час до матеріалів справи не додано жодних доказів, які б вказували на перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, у протоколі про адміністративне правопорушення фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Крім цього, як встановлено в судовому засіданні після доставлення ОСОБА_1 до КНП «Тростянецька лікарня» для освідування на стан алкогольного сп`яніння останньому було запропоновано продути прилад «Драгер» чи здати сечу для дослідження. Як пояснив ОСОБА_1 він відмовився від продування приладу, оскільки трубки, які йому були надані медсестрою вже були розпакованими, що викликало в нього сумнів в об`єктивності проведення цього тесту, а сечу він не міг здати у зв`язку з тим, що вживає ліки за призначенням і про це він намагався пояснити черговому лікарю. Натомість ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб в нього взяли кров на аналіз для проведення тесту, проте причини відмови лікаря у заборі саме цього біологічного середовища невідомі. Вказані обставини також було підтверджено свідком ОСОБА_2 в судовому засіданні.

З наданих суду медичних документів стану здоров`я ОСОБА_1 вбачається, що останній проходив лікування, має ряд хвороб та вживає ліки за призначенням лікарів.

В довідці виданій черговим лікарем КНП «Тростянецька лікарня» ОСОБА_8 від 23.02.2024 №19, зазначено лише, що від проведення медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 категорично відмовився. З вказаного документу неможливо встановити, які саме дії ОСОБА_1 свідчать про відмову від проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння.

В той же час суд звертає увагу, що законодавством чітко не визначено процедури проходження медичного освідування на стан алкогольнго чи іншого сп`яніння при вчиненні правопорушення даної категорії та яке з біологічних середовищ людини (кров, сеча, повіртя) підлягає дослідженню при встановленні стану сп`яніння.

Вказані обставини свідчать про те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння не задокументований належними доказами.

Суд зауважує, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що у справі відсутні допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд дійшов до переконання, що наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 221, 247, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з часу її винесення через Тростянецький районний суд Вінницької області.

Суддя А.М. Мудрак