Справа № 162/1029/23 Провадження №33/802/208/24 Головуючий у 1 інстанції:Савич А. С.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю ОСОБА_1 , її захисника - адвоката Деркача В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Любешівського районного судуВолинської області від 20 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи - підприємця, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В дохід держави із ОСОБА_1 стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору.

Так, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 22 листопада 2023 року о 22:52 год. на вул.Незалежності в с.Зарудчі Камінь-Каширського району Волинської області, керувала автомобілем марки "Фольксваген Гольф", державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) і відмовилася у встановленому законом порядку від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України та відповідно вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Зазначає про те, що суддя прийшов до невірного рішення про доведеність її винуватості у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки належних і допустимих доказів цього у матеріалах справи немає. Суддя розглядаючи справу залишив поза увагою те, що протокол про адміністративне правопорушення складено поліцейським Пугачем А.В., який на місці події фактично весь час залишався у службовому автомобілі, а з нею спілкувався інший поліцейський ОСОБА_2 . Тому поліцейський ОСОБА_3 у протоколі зазначив вочевидь надумані твердження. Коли вже цей поліцейський оголошував їй зміст протоколу, то вона просили роз`яснити у чому він вбачає невідповідність її поведінки обстановці, однак він не зміг цього зробити. При цьому, з відеозапису вбачається, що вона поводила себе ввічливо, відповідала на поставлені запитання і не було жодних підстав вважати її поведінку такою, що не відповідає обстановці. Вона на це звертала увагу суду, на що відповідної оцінки надано не було. Окрім того, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, містить нічим не підтверджені ознаки алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота та поведінку, яка не відповідає обстановці). Тому такий акт не може бути визнаний належним та допустимим доказом її винуватості у вчиненні правопорушення. Також не може бути належним доказом її винуватості направлення для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки суд зазначив, що вона відмовилась пройти огляд в медичному закладі, а насправді у ньому зазначено, що поліцейським її було доставлено на приймальне відділення цього закладу. Є також недопустимим доказом у справі і відеозапис з боді-камери працівника поліції, так як він переривається, тобто на ньому не зафіксовано усі дії, які відбувались на місці події, як це передбачено чинним законодавством. Крім того зазначає про те, що серед матеріалів справи немає рапортів поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Більше того, поліцейський ОСОБА_3 не з`явився до суду. Також місцевий суд не надав жодної оцінки доказам, які вона подавала суду. Так, нею до суду було подано акт огляду і висновок відповідно до яких, її оглядав черговий лікар, який спростував наявність у неї будь-яких ознак сп`яніння.

Посилаючись на те, що матеріали справи не містять доказів про її винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо неї, - закриттю.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та її захисника - адвоката Деркача В.К., які скаргу підтримали з підстав викладених у ній, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується порушення п.2.5 ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, окрім іншого полягає у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, її вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №002042 від 22.11.2023, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушила п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП, з яким вона ознайомлена, отримала його копію та підписала. При цьому, у ньому вона зазначила, що пояснення надасть в суді;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.11.2023, з яких вбачається, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці) відмовилася від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у найближчому медичному закладі;

- письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 23.11.2023, з якого вбачається, що вона відсторонена від керування транспортним засобом, і в якому вона зобов`язалась не керувати транспортним засобом протягом 24 годин. Керування транспортним засобом передано іншій особі;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №820099 від 22.11.2023 за якою на ОСОБА_1 накладено штраф за порушення, що передбачені ч.2 ст.122 КУпАП, яке мало місце 22 листопада 2023 року.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами із відео-реєстратора службового автомобіля та боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , у неї були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим їй неодноразово пропонувалось як водію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, або ж в медичному закладі, однак вона відмовилась. Тому їй повідомлено про складення щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, що і було зроблено. Зафіксованим є й факт ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення, в якому вона написала письмові пояснення, поставила свій підпис та отримала його копію. Окрім того, на відеозаписі зафіксованим є те, що ОСОБА_1 на запитання поліцейського щодо вживання нею алкогольних напоїв, повідомила, що вживала пиво.

При цьому, як встановлено судом, ОСОБА_1 факт керування транспортним засобом та факт зупинки через порушення ПДР України не заперечує і не оспорює.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, не заслуговує на увагу суду твердження сторони захисту про те, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним і допустимим доказом у справі з посиланням на те, що складений не тим поліцейським, який зупиняв автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та спілкувався з нею, оскільки обидва працівники поліції працювали в одному екіпажі, перебували на місці події, спілкувались між собою, тобто були обізнані про встановлені обставини у тому числі про встановлення ознак алкогольного сп`яніння, а також про відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку, що доводить відеозапис з боді-камери працівника поліції. Тому така обставини не може вважатись такою, що тягне за собою недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, відеозапис досліджувався судом і на думку апеляційного суду є цілком належним і допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП. При цьому, його не безперервність не є істотним порушенням норм законодавства, що давало би підстави вважати його недопустимим доказом, оскільки на ньому є зафіксованими ті обставини, які підлягають встановленню в даній справі.

Також не беруться до уваги доводи сторони захисту про неможливість покладення в основу винуватості ОСОБА_1 акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22.11.2023, оскільки наряду з іншими доказами у справі в їх сукупності, вони підтверджують ті обставини, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких заборон про їх не складання у разі відмови водія від проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, законодавство не містить. Тому такі акт та направлення є цілком належними і допустимими доказами у даній справі щодо ОСОБА_1 та взяті до уваги наряду з іншими доказами у сукупності.

Цілком безпідставними є апеляційні доводи про те, що місцевим судом не було дано оцінки доказам, які вона подавала до суду, а саме акту та висновку медичного закладу, відповідно до яких вона після складення адміністративних матеріалів звернулась до медичного закладу та була оглянута лікарем на предмет вживання алкогольних напоїв, якими встановлено відсутність будь-якого сп`яніння, оскільки з цього приводу судом першої інстанції наведено відповідні мовити щодо їх відхилення. Окрім того, слід зазначити, що в даному випадку ОСОБА_1 ставиться у провину не керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а керування з ознаками такого сп`яніння та її відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку, що згідно із диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП є окремими складами адміністративного правопорушення. Тому такі акт та висновок цілком вірно не було взято до уваги судом.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді щодо неї, - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любешівського районного суду Волинської області від 20 лютого 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк