ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1085/24Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 33/817/627/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.2 ст. 89 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.89 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Як визнав суд, 11 червня 2024 року близько 19:10 год в селищі Підволочиську по вул. Джерельній ОСОБА_1 залишив велику рогату худобу у вільному вигулі на неогородженій та ненадійно ізольованій території, що призвело до вільного бродіння худоби, в результаті чого було травмовано корову ОСОБА_2 . Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 4, 7, 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вважає, зазначену постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що худоба ОСОБА_1 утримується на території громадського пасовища на огородженій частині. Даним пасовищем користується лише він та ПП ОСОБА_2 , який створює ОСОБА_1 перешкоди і конфліктні ситуації, а саме випускає за межі огорожі велику рогату худобу останнього, не зачиняючи воріт огорожі.

Вказує, що підтвердженням протиправної поведінки ОСОБА_2 є неодноразові заяви ОСОБА_1 в поліцію щодо залишення відкритими воріт огорожі, через які він виїжджає трактором при вивезенні гною зі свого господарства, в тому числі через територію громадського пасовища.

Окрім того, вказує, що подія яка мала місце 11.06.2024 сталась на огородженій частині території пасовища, тому твердження щодо ненадійності огорожі і вільного пересування його ВРХ не відповідають дійсності.

Вважає, що в його діях немає порушень щодо утримання худоби, оскільки утримання може бути як стійлове, так і пасовищне.

Апелянт стверджує, що вказані вище обставини свідчать про те, що в даному випадку у адміністративному правопорушенні відсутня його вина, оскільки ОСОБА_1 вжив усіх належних заходів для його недопущення.

На переконання ОСОБА_1 , в інкримінованому йому порушенні винен саме ОСОБА_3 , який всупереч вимогам правил утримання тварин випускає на пасовище корів у стані охоти.

Крім цього, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього не відповідає вимогам ст.254 КУпАП, оскільки його було складено уповноваженою особою із спливом 24 годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення.

Апелянт також посилається на неналежність та недопустимість доказів, зокрема: в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на опис доданих матеріалів, хоча самого опису в матеріалах справи немає; рапорт про подію складено ОСОБА_4 з відміткою про наявність фото, хоча в матеріалах справи фото відсутнє.

Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено свідків, проте в судовому засіданні було допитано в якості свідка ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 вважає показання даного свідка, які надані в судовому засіданні суду першої інстанції, упередженими, оскільки вона є постійним заявником або свідком по чисельних скаргах щодо нього.

Просить скасувати постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.89 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як при спробі подати апеляційну скаргу через електронний кабінет виникла проблема з технічними роботами Електронного суду, і як результат неможливістю подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, тобто до 09.08.2024 до 24 год. 00 хв.

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначив про можливість розгляду справи без його участі.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 30 липня 2024 року.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , був присутній при розгляді справи судом першої інстанції.

Проте, як зазначено в апеляційній скарзі, при спробі ОСОБА_1 подати апеляційну скаргу через електронний кабінет виникла проблема з технічними роботами Електронного суду, і як результат неможливістю подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк, тобто до 09.08.2024 року.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 12 серпня 2024 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 89 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, яке виразилось у порушенні правил утримання та поводження з тваринами, особою, яку протягом року піддано адміністративному стягненню за таке саме порушення.

З зазначеним висновком апеляційний суд погоджується і вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.89 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Частина 1 статті 89 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за жорстоке поводження з тваринами, яке полягає у знущання над тваринами, завдання побоїв або вчинення інших насильницьких дій, що завдали тварині фізичного болю, страждань і не спричинили тілесних ушкоджень, каліцтва чи загибелі, залишення тварин напризволяще, у тому числі порушення правил утримання тварин.

Частиною 2 ст. 89 КУпАП встановлено відповідальність за ті самі дії, вчинені стосовно двох і більше тварин, або групою осіб, або особою, яку протягом року піддано адміністративному стягненню за таке саме порушення.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах:

- жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині;

- забезпечення умов життя тварин, які відповідають їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям;

- право власності та інші речові права на тварин у разі жорстокого поводження з ними можуть бути припинені відповідно до цього Закону;

- заборона жорстоких методів умертвіння тварин;

- відповідальність за жорстоке поводження з тваринами;

- утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині.

Статтею 7 вказаного Закону встановлені загальні правила утримання тварин, що виключають жорстокість, зокрема умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям; умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби; місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно-вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачені особливості утримання домашніх тварин, а саме: особа, яка утримує домашню тварину, при з`явленні з останньою поза місцем її утримання, зокрема зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Згідно абз.19 п.п.3.1 п.3 рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Тернопільської області від 10 травня 2024 року, особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані буйних з проявами агресивності до людей, особливо дітей, тварин (биків), жеребців, інших) утримувати тільки на стійлі.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, 11.06.2024 р. близько 19 год. 10 хв. в селищі Підволочиськ по вул. Джерельна ОСОБА_1 залишив велику рогату худобу у вільному вигулі на неогородженій та ненадійно ізольованій території, що призвело до вільного бродіння худоби, в результаті чого було травмовано корову та нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_2 .

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що протокол складено поза межами строку передбаченого ст.254, однак враховує той факт, що підставою складання протоколу став

Апеляційний суд вважає наведені доводи скаржника такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що 11.06.2024 звернувся із заявою про кримінальне правопорушення з приводу обставин зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення. (а.с. 5)

Відповідно до інформації, яка міститься в листі начальника СВ ВП №5 (смт.Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області О. Чубенка, у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального проступку та неможливістю у зв`язку з цим внести відповідну інформацію до ЄРДР, матеріали за заявою ОСОБА_2 скеровано для розгляду згідно із Законом України Про звернення громадян або в порядку, визначеному КУпАП.

В подальшому, адміністративні матеріали про порушення ОСОБА_1 ст. 152 КУпАП, скеровані на розгляд адміністративної комісії при виконавчому комітеті Підволочиської селищної ради.

За результатами розгляду даних матеріалів, Комісія дійшла висновку, що дії зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення слід кваліфікувати не за статтею 152 КУпАП, оскільки вона полягає у порушенні правил благоустрою, а у даному випадку благоустрій селища Підволочиськ порушено не було, проте у цій ситуації наявні порушення громадянином ОСОБА_1 правил утримання та поводженнями з тваринами.

12.07.2024 року Підволочиською селищною радою Тернопільської області проінформовано ВП № 5 (смт. Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про відсутність підстав кваліфікувати дії ОСОБА_1 за ст.152 КУпАП та висловлено прохання розглянути питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.89 КУпАП.

Протокол про адміністративне приправленням за ч.2 ст.89 КУпАП відносно ОСОБА_1 складено 18.07.2024 року

Апеляційний суд зазначає, що складення протоколу пізніше, ніж передбачено ст. 254 КУпАП в даному випадку ніяким чином не доводить відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і не свічить про незаконність вказаного протоколу.

Крім цього, в протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам статті 256 КУпАП не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відомості, викладені у протоколі про адміністративні правопорушення об`єктивно підтверджені іншими дозами у справі, проаналізувавши які, місцевий суд дав їм належну правову оцінку, зокрема:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 224418 від 18 липня 2024 року;

- згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне праопорушення та іншу подію від 11 червня 2024 року, 13 червня 2024 року о 19:05 годині на місцевому пасовищі в селищі Підволочиську велика рогата худоба ОСОБА_1 закатувала корову заявника ОСОБА_2 ;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , згідно яких 11 червня 2024 року близько 19:20 години на пасовищі в селищі Підволочиську велика рогата худоба ОСОБА_1 (бики) гуляли без прив`язі, внаслідок чого напали на корову ОСОБА_2 і спричинили їй тілесні ушкодження;

- копією постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.89 КУпАП та накладено на нього покарання у виді штрафу.

Окрім цього, фактичні дані, які містять у вищенаведених доказах, узгоджується з поясненнями свідка.

Так, судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення допитана в якості свідків ОСОБА_5 , яка пояснила суду що 11 червня 2024 року ввечері її чоловіку зателефонував ОСОБА_2 і попросив допомогти погрузити корову, яка лежить на пасовищі, на трактор. Свідок пішла разом з чоловіком щоб допомогти ОСОБА_2 і прибувши на пасовище вони побачили що корова ОСОБА_2 лежить і не може рухатись, навколо, на пасовищі були бики ОСОБА_1 , які були не прив`язані, інших тварин не було. Після того як свідок, її чоловік та ОСОБА_2 почали переміщати корову на трактор, бики що перебували на пасовищі почали бити вже лежачу корову.

Дані пояснення свідка узгоджуються із рештою матеріалів провадження, а тому підстав сумніватись у їх правдивості та достовірності суд не вбачає.

Аналізуючи матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддею місцевого суду відповідно до статей 251, 252 КУпАП на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, повно і всебічно встановлено фактичні обставини адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 89 КУпАП.

Що стосується доводів апелянта з приводу того, що ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди і конфліктні ситуації, а саме випускає за межі огорожі велику рогату худобу останнього, не зачиняючи воріт огорожі, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки доказів, які б підтверджували дані факти, у ході апеляційного розгляду не встановлено і таких апелянтом не надано.

Щодо доводів апелянта про те, що винуватцем правопорушення є саме ОСОБА_2 , який всупереч вимогам правил утримання тварин випускає на пасовище корів у стані охоти, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суд не вправі надавати оцінку правомірності дій іншої особи стосовно якої протокол про адміністративне правопорушення не складався і не був предметом розгляду суду першої інстанції. Таку правову оцінку на предмет наявності чи відсутності в діях особи ознак адміністративного правопорушення може бути надано судом лише за умови розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеному відносно такої особи.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд визнає зібрані докази у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам статті 251 КУпАП та підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, про що ставить питання в апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не вбачає.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , строк на апеляційне оскарження постанови Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя