Провадження № 3/161/6563/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., за участі потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської обл., громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувався, не судимого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

30.10.2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 594974 від 12.10.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 , 01.10.2024 року близько 20:00, перебуваючи у м. Суми Сумської обл., вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме: словесно ображав та принижував у телефонному режимі її та двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , внаслідок чого могла бути завдана шкода їх психологічному здоров`ю.

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав, суду пояснив, що 01.10.2024 року він дійсно знаходився у відрядженні в м. Суми, проте жодних телефонних розмов між ним та ОСОБА_1 не відбувалося, оскільки остання заблокувала його номер телефону. Вказав, що між ним із потерпілою вснують неприязні особистісні відносини, а також спір з приводу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Потерпіла ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила суду, що складенню щодо ОСОБА_2 адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП перебувала телефонна розмова, яка відбулася між ними. Так, під час телефонного дзвінка вона разом зі своєю подругою перебували вдома. У той момент, ОСОБА_2 подзвонив ій у месенджер «Телеграм» та почав висловлював претензій щодо її виїзд до Республіки Польща разом з їх спільною дитиною без отримання його згоди. Останній погрожував їй, дослівно: «на кожну дію є протидія», а також обрав її та дітей нецензурною лайкою. Діти не були свідками даної телефонної розмови. На даний час докази на підтвердження факту дзвінка ОСОБА_2 вона надати не може, оскільки видалила месенджер «Телеграм» зі свого телефону. Просила притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілої, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Вищевказана норма містить відсилку на положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який, у свою чергу, визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства (далі Закон).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 інкримінується вчинення щодо ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру.

Однак, матеріали справи, а також з`ясовані в ході розгляду обставини не дають жодних підстав вважати, що ОСОБА_2 будь-якими своїми діями, які мали місце 01.10.2024 року, призвів до обмеження волевиявлення ОСОБА_1 , контролю у репродуктивній сфері, що його дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Долучені до матеріалів справи електронні рапорти реєстрації повідомлення на службі «102», заява та письмові пояснення ОСОБА_1 , а також надані нею пояснення в судовому засіданні беззаперечно свідчать про те, що між останньою та ОСОБА_2 , як членами подружжя, виник та продовжує існує конфлікт з приводу їх розлучення, а також спори, які стосуються житлового питання та порядку участі у вихованні та спілкуванні з їх спільною дитиною.

При цьому, повідомлені ОСОБА_1 службі «102» обставини взагалі мали місце 03.10.2024 року, а не 01.10.2024 року, як зазначено у протоколі.

На переконання суду, матеріали справи взагалі не містять жодних доказів того, що 01.10.2024 року близько 20:00 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася така подія, яка б за своїми ознаками вказувала на ймовірне вчинення останнім домашнього насильства, а тому в його діях відсутній склад інкримінованого за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ч. 3 ст. 62 Конституції України регламентують, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що органом, яким було складено протоколи про адміністративні правопорушення та стороною потерпілої, не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що 01.10.2024 року ОСОБА_2 вчинив протиправні дії, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7, п. 1 ст. 247 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження по справі відносно ОСОБА_2 підлягає закриттю через відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючисьст. 173-2, п. 7 ст. 247, ст.ст. 251, 252, 280, 283-284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ознаками ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська