Житомирський апеляційний суд
Справа №288/3281/23 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Номер провадження №33/4805/1191/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 04 листопада 2023 року о 00-45 год на 71 км а/д Житомир-Сквира, керував транспортним засобом ЗАЗ-110307 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810» та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Зокрема зазначив, що не відмовлявся від проходження огляду, а просив працівника поліції зробити пробний забір повітря згідно вимог інструкції. На вимогу надати сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку пристрою йому відмовлено. У медичному закладі погодився на забір крові на аналіз, проте відмовився від повторного відібрання зразків, а направлення на огляд йому не вручалось та не оголошувалось. Крім того, зазначив про порушення судом першої інстанції його права на захист, у зв`язку з розглядом справи у його відсутності без належного повідомлення.

Разом з тим скаржник зазначив, що з березня 2022 року по березень 2024 року перебував на службі у ЗСУ, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а позбавлення права керування транспортним засобом унеможливить утримання сім`ї та догляд за дітьми.

Одночасно ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду посилаючись на те, що судову повістку на 17 липня 2024 року отримав 23 липня 2024 року, повний текст оскаржуваної постанови від 17 липня 2024 року отримав 25 липня 2024 року після ознайомлення з матеріалами справи, апеляційну скаргу подав до районного суду 27 липня 2024 року,

На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Відповідно до усталеної судової практики Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Умови застосування статті 6 Конвенції щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ). При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Також, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»).

Оскільки в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Беручи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлявся про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, як судом першої інстанції так і апеляційним судом було надано можливість надати свої покази у справі, проте він цим не скористався, вдруге в судове засідання не з`явився, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Так, частиною 7 ст. 294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 399806 від 04 листопада 2023 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 949143 від 04 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП; рапортами працівників поліції від 04 листопада 2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння; копією направлення на огляд водія транспортного засобу ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04 листопада 2023 року; розпискою від 04 листопада 2023 року про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; довідкою ВП №2 Житомирського районного управління поліції, що ОСОБА_1 має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 12 квітня 2012 року; відеозаписами з реєстратора службового автомобіля та портативних нагрудних камер працівників поліції.

Так, із вказаного відеозапису з нагрудних портативних камер працівників поліції вбачається, що 04 листопада 2023 року о 00-45 год працівники поліції у комендантську годину зупинили автомобіль «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_1 у зв`язку з недостатньо освітленим номерним знаком автомобіля. На запит поліцейських ОСОБА_1 показав посвідчення водія. Разом з тим, працівник поліції виказав підозру про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із запахом алкоголю з ротової порожнини, що водій не заперечував, зазначив, що випив 2 склянки вина. На пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу Драгер або в медичному закладі, ОСОБА_1 спочатку погодився, вибрав запечатаний мундштук, отримав роз`яснення щодо порядку користування технічних пристроєм. Далі водій захотів ознайомитись із інформацією щодо повірки приладу, які йому були надані на місці, потім вимагав, щоб працівники поліції провели контрольний забір повітря, на що отримав роз`яснення, що даний прилад автоматичний, сам налаштовується із врахуванням температури середовища та не передбачає контрольного забору повітря. У зв`язку з цим від проходження огляду на стан сп`яніння на місці ОСОБА_1 відмовився, погодився їхати на огляд до медичного закладу. У КНП «Попільнянська лікарня» ОСОБА_1 почав сваритися з лікарем, відмовлявся надати свої дані, адресу проживання, просив викликати ВСП. Працівники лікарні не змогли з першого разу здійснити забір крові у ОСОБА_1 , останній на відео пояснив, що має інфекційне захворювання, яке призводить до згущення крові. На пропозицію лікаря взяти забір крові з іншої руки або викликати анестезіолога для забору крові, ОСОБА_1 категорично відмовився, хотів самовільно залишити кабінет, штовхнув працівника поліції, у зв`язку з чим до нього застосовані кайданки. Далі водію роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Працівники поліції у присутності ОСОБА_1 склали щодо нього постанову серії БАД №949143 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч. 1 ст. 126 КУпАП та протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, повідомили про дату розгляду справи у районному суді, відсторонили від керування транспортним засобом до повного витверезіння.

Апеляційний суд звертає увагу, що у своїх поясненнях ОСОБА_1 визнав, що сів за кермо транспортного засобу після вживання алкоголю, пропонував працівникам поліції неправомірну вигоду та попереджався про кримінальну відповідальність за це. Крім того, останній протягом усього часу намагався затягнути процес оформлення адміністративних матеріалів, лаявся, поводив себе нетактовно та агресивно із працівниками поліції та працівниками медичної установи, погрожував, що його адвокат «розіб`є справу». Також вищевказаними відеозаписами підтверджені зовнішні ознаки перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи скаржника, що від проходження огляду у лікарні він не відмовлявся, спростовуються відеозаписами, оскільки працівники поліції використали всі можливі інструменти для спонукання водія у проходженні процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 надані вичерпні роз`яснення, що кількість набраної крові з вени за першої спроби недостатньо для проведення аналізу, та у разі відмови від надання більшої кількості матеріалу, це буде вважатися відмовою від проходження такого огляду. На думку апеляційного суду, відмова ОСОБА_1 надати дозвіл на забір крові у достатній кількості свідчить про спробу ухилитися від притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, працівниками поліції під час проведення огляду на місці зупинки водію наданий прилад Алкотестер Драгер із позначкою на екрані про готовність пристрою до використання, тому доводи ОСОБА_1 у частині порушення працівниками поліції порядку використання технічного приладу є необґрунтованими та не узгоджуються із відеодоказами.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що він дійсно мав ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та від проходження в медичному закладі, що підтверджується вищевказаними відеозаписами. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях у зв`язку з тим, що працівниками поліції не складалось при ньому та не надавалось для ознайомлення направлення до медичного закладу є необґрунтованими, оскільки за приписами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 акт огляду на стан сп`яніння складається виключно за результатами проведення огляду водія на стан сп`яніння, а оскільки водій ОСОБА_1 відмовився від проходження будь-якого огляду, наявність чи відсутність такого направлення до медичного закладу правового значення не мають. Разом з тим, перелік ознак, за якими у поліцейських виникли підстави вважати, що водій перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зазначені у акті огляду на стан алкогольного сп`яніння та протоколі про адміністративне правопорушення, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду справи апелянтом не були спростовані об`єктивні висновки суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги стосовно неправомірних дій працівників поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП судом не приймаються, як не підтверджені доказами.

Під час перегляду вказаного відеозапису апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень з боку працівників поліції щодо ОСОБА_1 ст. 266 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом Міністерство внутрішніх справ України Міністерство охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ №1103 від 17 грудня 2008 року, якими закріплена процедура проведення огляду особи на стан сп`яніння.

Вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, і доводами апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. Доводи стосовно суворості призначеного адміністративного стягнення також не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки санкція статті 130 ч. 1 КУпАП є безальтернативною та закон в даному випадку не передбачає процесуальної можливості пом`якшити призначене адміністративне стягнення.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Відповідно до змісту статті 268 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

На виконання вимог ст. 278 КУпАП, при підготовці справи про адміністративне правопорушення до розгляду орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Як регламентують положення ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніше як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначається дата і місце розгляду справи.

З матеріалів справи дійсно вбачається неналежне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, зокрема, в матеріалах справи відсутнє зворотнє повідомлення про отримання вказаної повістки.

Разом з цим, апеляційним судом було у повній мірі забезпечено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні і надати пояснення, а також подати докази. Слід зазначити, що в силу ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ не є обов`язковою. Апеляційний суд зауважує, що під час апеляційного розгляду справи були досліджені та оцінені усі доводи ОСОБА_1 , які останній не зміг висловити у місцевому суді, дана оцінка доказам у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді районного суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь