Справа № 496/4387/24
Провадження № 3/496/2621/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Портна О.П., розглянувши в залі суду міста Біляївка матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП №2 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 194136 від 25.05.2024 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що 25.05.2024 року о 23 год.35 хв. за адресою: Одеська область Одеський район, с. Усатове, вул. Грушевського, 137, водій Гук СМ. керував транспортним засобом «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість шкірного покриву, виражене тремтіння пальців рух. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку відмовився під відеозапис, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

06.11.2024 року у судовому засіданні захисник Полубок НА, яка діє в інтересах ОСОБА_1 (відповідно до ордеру) надала клопотання в якому вона просить провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 сидів в своєму автомобілі, який стояв на узбіччі, та чекав на товариша. До нього під`їхали працівники поліції, вийшли із службового автомобіля, попрямували до нього і почали цікавитись, чому він тут стоїть, попросили пред`явити посвідчення водія та технічний паспорт, що він і зробив. Далі між ним та працівниками поліції почалась словесна суперечка, оскільки вони почали прискіпливо ставитись до технічного стану його автомобіля та не хотіли повертати документи. Процедура проведення огляду на стан сп`яніння не відповідала вимогам закону, тому такий огляд є недійсним. Так з перегляду відео файлів, що містяться на оптичному носії інформації, наданому ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, взагалі не вбачається проведення працівниками поліції огляду ОСОБА_1 на предмет виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, оскільки працівники поліції обмежились лише тим, що встановили факт того, що ОСОБА_1 має такі ознаки. При цьому ОСОБА_1 на відео заперечував вживання ним наркотичних речовин, а під час спілкування з поліцейськими поводив себе адекватно, чітко відповідаючи на питання, висловлюючи свої заперечення, внаслідок чого його поведінка цілком відповідала обстановці, а наявності ознак наркотичного сп`яніння у нього не було виявлено. Таким чином вважає, що посилання працівників поліції на те, що у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння є недоведеним, оскільки не було проведено встановлення таких ознак, враховуючи сукупність зібраних доказів по справі, які спростовують наявність у ОСОБА_1 таких ознак, на які посилались працівники поліції. Крім того зазначила, що з наданих поліцейськими відео файлів не вбачається доведеності того факту, що 25.05.2024 року о 23.35 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 , оскільки з долученого поліцейськими відео не вбачається взагалі факту руху такого транспортного засобу, за кермом якого перебував би ОСОБА_1 , враховуючи, що такий автомобіль був у нерухомому стані. Відеоматеріал з бодікамери поліцейського є непослідовним та фрагментований, не зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, відсутні докази причини зупинки транспортного засобу, також відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Йому працівниками поліції не було роз`яснено права та наслідки, які настануть у разі проходження огляду чи відмови від проходження на стан сп`яніння. Також зауважила, що в матеріалах справи відсутня інформація щодо скоєного будь-якого іншого правопорушення. Крім того, з даного відеозапису не вбачається причини зупинки (якщо вона була) інспекторами поліції 25.05.2024 року о 23 год 35 хв. в АДРЕСА_2 транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , та чи було проінформовано про це водія, згідно вимог ч. З ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». В зв`язку з викладеним просить суд, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Заслухавши пояснення захисника та дослідивши матеріли справи суд дійшов до наступного.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, законною підставою для накладення на конкретну особу адміністративного стягнення є достатні дані про вчинення цією особою правопорушення, за яке і накладається дане стягнення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією статті 130 КпАП України передбачено, що відповідальність за вказаною статтею настає за 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Слід зазначити, що диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП передбачають самостійні об`єктивні сторони правопорушення, а саме: керування транспортним засобом водієм в стані сп`яніння, що заборонено п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані сп`яніння, що заборонено п. 2.9 «г» Правил дорожнього руху; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння (п. 2.5 Правил дорожнього руху).

Отже, за ч. 1 ст. 130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по-друге перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто працівники поліції повинні представити суду докази того, що особа керувала транспортним засобом і при цьому знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція). Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно п. 8, 9, 10 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, за формою направлення, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.

Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

Згідно п. 12 Розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З наведено свідчить, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, ( п. 3 Розділу І Інструкції - запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці). Існує два способи встановлення факту перебування водія за кермом в стані сп`яніння проведенням огляду на стан сп`яніння: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). А у разі відмови від проходження огляду, вже в закладі охорони здоров`я у присутності двох свідків, після відмови і від проходження огляду у лікаря, складається протокол. Тобто направлення за спеціальною формою, особи до медичного закладу, у разі відмови від проходження огляду з використанням спеціального технічного засобу, є обов`язковим.

Крім того, відповідно до п. 1, 4 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 року №1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 розділу VII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026 (далі - Інструкція) до обов`язків працівника поліції входить забезпечення належного виконання вимог цієї Інструкції.

Згідно п.п. 1 п. 2 розділу І Інструкції, застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Пунктом 2 розділу III Інструкції передбачено, що включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Судом встановлено, що за обставинами справи протокол про притягнення до адміністративної відповідальності серії ААД № 194136 від 25.05.2024 року відносно ОСОБА_1 не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Всупереч вище вказаних норм права, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 194136 від 25.05.2024 року відносно ОСОБА_1 складено за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Так, ознайомившись із відеозаписом, судом встановлено, що на відеозапису відображено, тільки як ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Однак, суд вважає, що відсутня подія вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відсутні докази того, що він з ознаками наркотичного сп`яніння керував транспортним засобом, що є передумовою проходження огляду на стан сп`яніння. Оскільки із наданого відеозапису, який долучено до матеріалів справи, неможливо встановити чи дійсно ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також не можливо встановити законність зупинки транспортного засобу, так як із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Також з відеозапису чітко вбачається, що автомобіль «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 знаходиться в нерухомому стані. Таким чином до матеріалів справи не додано будь-яких допустимих доказів, які б підвереджували обставину саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Відеофайли взагалі де нібито зафіксовано керування ОСОБА_1 автомобілем в стані наркотичного сп`яніння є непослідовним, небезперервним, фрагментовним, що становить під сумнів повноту і допустимість вказаного доказу, та жодним чином не відображає обставин викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не містять ознак правопорушення - керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, оскільки відсутні жодні докази факту керування останнім транспортним засобом та перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Дані недоліки не дають суду можливості встановити об`єктивні обставини справи.

Також із оглянутого відеозапису та доданих до протоколу письмових матеріалів не вбачається доказів про відсторонення водія від керування транспортного засобу в разі наявності у того ознак наркотичного сп`яніння всупереч ст. 266 КУпАП.

Отже за змістом ст. 266 КУпАП не доведена наявність підстав для висновку, що у ОСОБА_1 мались ознаки наркотичного сп`яніння.

Знаходження особи в нетверезому стані за кермом транспортного засобу, яке не є в стані руху, не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, оскільки сам по собі факт перебування особи в транспортному засобі, в тому числі й на місці водія, не доводить факт керування транспортним засобом.

На думку суду, відсутність передбачених законом доказів скоєння правопорушення може призвести до випадків безпідставного притягнення осіб до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, тобто передбаченої нормами права сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи те діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення, що включає в себе: а) об`єкт; б) об`єктивну сторону; в) суб`єкт; г) суб`єктивну сторону.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 в діянні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.

Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" ), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства").

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає до закриття у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що працівником поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 була допущена неповнота і однобічність при з`ясуванні всіх обставин справи, та відповідно, не дана належна оцінка, а дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Виходячи із вищезазначеного, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення,

передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в зв`язку з чим вважає за можливе застосувати ст.247 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 3, 8, 9, 57 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 130, 247, 251, 252, 266, 284, 294 КпАП України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя О.П. Портна