Справа № 143/1032/23
Провадження № 33/801/181/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач: Оніщук В. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Оніщук В. В., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

У постанові суду зазначено, що 28 жовтня 2023 року о 08 год. 05 хв. по вул. Привокзальна в м. Погребище Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest ARCE 0190 Драгер 6810, результат продуття 0,35‰ та 0,28‰. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

При ухваленні оскаржуваної постанови суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 доведена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із вказаною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність постанови суду першої інстанції, просить її скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував положення Віденської конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, відповідно до яких максимальний рівень алкоголю у повітрі, що видихається, не має перевищувати 0,25 мг/л, що у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові становить 0,5 проміле, а тому з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу вміст алкоголю не перевищував допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права.

Не застосувавши положення Конвенції, суд першої інстанції проігнорував практику вітчизняних судів, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вживання алкоголю ОСОБА_1 заперечував, із результатами огляду не був згодний, із відеозаписів у нього не видно жодних ознак сп`яніння.

Окрім того працівники поліції зупинили його без достатніх підстав, а також не зазначили причини зупинки у протоколі про адміністративне правопорушення.

Також працівники поліції не були викликані у судове засідання для підтримання обвинувачення у суді.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Положеннями частини сьомої статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень п. п. 1.1, 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до змісту статті 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння відповідно до пункту 3 Розділу І Інструкції є запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до пункту 6 Розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Положеннями п. 7 Розділу І Інструкції передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ч. 2 статті 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено такі обставини.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 242837, 28 жовтня 2023 року о 08 год. 05 хв. по вул. Привокзальна в м. Погребище Вінницького району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Alcotest ARCE 0190 Драгер 6810, результат продуття 0,35‰ та 0,28‰, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі ОСОБА_1 власноруч зазначив: «Керував авто, спинила поліція, продув драгер 0,36/0,28, за кермо сьогодні не сяду, в лікарню не їдем». (а. с. 1).

Як видно із чеків приладу Alcotest 6810 (тест № 2314, 2315 від 28 жовтня 2023 року) результат огляду ОСОБА_1 о 08 год. 09 хв. 0,36 ‰, о 08 год 11 хв. 0,28 ‰. Чеки містять підписи ОСОБА_1 (а. с. 2, 3).

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проводився у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з ротової порожнини, тремтіння пальців рук. Результат огляду позитивний 0,35 проміле, 0,28 проміле. У графі «З результатами огляд згоден» стоїть підпис ОСОБА_1 (а. с. 4).

У направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції зазначено, що 28 жовтня 2023 року ОСОБА_1 був направлений на огляд до Погребищенської ЦРЛ. У результаті огляду, проведеного уповноваженою особою патрульної служби у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Результат огляду 0,35 проміле, 0,28 проміле (а. с. 5).

До матеріалів справи долучено відеозапис із нагрудної камери поліцейського.

На відеозаписі зафіксовано як ОСОБА_1 знаходиться у поліцейському автомобілі, де працівник поліції передає йому Драгер.

ОСОБА_1 продуває Драгер результат 0,36 проміле. ОСОБА_1 не погоджується із результатом огляду, просить ще раз продути Драгер, зазначає, що алкогольних напоїв не живав. Після ОСОБА_1 повторно продуває Драгер результат 0,28 проміле.

ОСОБА_1 знову не погоджується із результатами огляду, вживання алкоголю заперечує та просить поїхати у лікарню для проведення медичного огляду. Працівник поліції дає йому підписати чеки Драгера.

Наступний відеозапис розпочинається із того, що на пропозицію працівника поліції ОСОБА_1 відмовляється їхати у лікарню, каже, що у нього зараз не виходить. Поліцейський повідомляє, що на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП та що він відсторонюється від керування транспортним засобом.

Відтак доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи.

Щодо покликань ОСОБА_1 на положення Віденської конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про дорожній рух, зокрема, пунктів 5 та 6, водій повинен контролювати свій транспортний засіб так, щоб бути завжди спроможним належним чином ним управляти. Він повинен бути знайомий з правилами дорожнього руху, приписами у сфері безпеки дорожнього руху, а також з такими чинниками, що можуть впливати на його поведінку, як втома, вживання лікарських препаратів і управління транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та під впливом наркотиків.

В національному законодавстві потрібно передбачити спеціальні положення, що стосуються управління під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з управлінням транспортним засобом. У будь-якому випадку максимальний рівень вмісту алкоголю в крові відповідно до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Тобто, Конвенція встановлює максимальний рівень присутності алкоголю в крові водія та/або повітрі, що видихається, тому національне законодавство не може встановлювати рівень алкоголю вищий, ніж передбачений у вказаній Конвенції; натомість, органи кожної держави не позбавлені права встановити рівень алкоголю нижчий, ніж у Конвенції.

Згідно з п. 7 Розділу ІІ Інструкції установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Таким чином, допустимий рівень алкоголю в крові водія, визначений національним законодавством України та не може перевищувати 0,2 проміле алкоголю.

Тому, якщо при проведенні дослідження водія на стан сп`яніння з використанням технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу, та/або у медичному закладі, вміст алкоголю в крові визначається на рівні, що перевищує 0,2 проміле, то є підстави стверджувати про алкогольне сп`яніння водія.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, для єдності судової практики значення мають висновки лише Верховного Суду, а тому висновки апеляційних судів та судів першої інстанції, висловлені в інших справах не носять ані рекомендаційного, ані обов`язкового характеру при розгляді цієї справи.

Твердження ОСОБА_1 про те, що значення 0,36 проміле та 0,28 проміле за результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння знаходиться в межах допустимої похибки є помилковими.

Так, відповідно до інструкції з використання приладу «Drager Alkotest 6810», яким проводився тест, в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у повітрі, що видихається, абсолютна похибка становить +/- 0,02 проміле у діапазоні від 0 до 0,2 проміле, а відносна похибка +/- 10 % у діапазоні понад 0,2 проміле. Отже, при значенні 0,28 проміле з урахуванням допустимої похибки у 10 % результат огляду становить 0,252 проміле, що також є перевищенням дозволеної норми.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що ознак сп`яніння він не мав та вони не зафіксовані на відеозаписі, проте апеляційний суд зазначає, що саме поліцейські наділені повноваженнями виявляти у водія відповідні ознаки сп`яніння та на підставі цього вимагати від нього пройти огляд, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у цій частині суд не бере до уваги.

Безпідставними є також твердження про не зазначення у протоколі причин зупинки ОСОБА_1 , адже зазначення причин зупинки у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП не передбачено.

Окрім того чинним національним законодавством не передбачено обов`язкового залучення державного обвинувача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, зводяться до незгоди із ними та того факту, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не спростовують.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 26 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно, вина ОСОБА_1 доведена повністю, а його дії за ч. 1 ст. 130 КУпАП кваліфіковані правильно, тому твердження скаржника про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є надуманими та безпідставними.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення.

Строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, не пропущені.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук