Номер провадження: 33/813/686/24
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

осіб, які з`явилися до судового засідання:

- ОСОБА_1 ,

- захисника Дзямко Анни Павлівни адвоката Шумляка Руслана Валерійовича,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси від Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №004407 від 01 листопада 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 01 листопада 2023 року о 14 год. 25 хв. за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, біля буд. №114/2, перешкоджала працівникам поліції при затриманні гр. ОСОБА_2 , який перебуває в розшуку за ст. 210, 210-1 КУпАП, а саме інспектору УПП Цукурідзе Миколі, який виконував свої службові обов`язки. Вказані дії ОСОБА_1 співробітниками поліції кваліфіковано, як вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ст. 185 КУпАП.

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та накладено на неї штраф в розмірі 136 гривень в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року та провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи у зв`язку з чим була позбавлена можливості надати заперечення щодо притягнення останньої до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП. Крім того зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не достатньо ґрунтовно дослідив докази, які були надані на підтвердження вини ОСОБА_1 в інкримінованому їй правопорушенні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її захисник адвокат Шуляк Р.В. заперечували наявність в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП, вважаючи що злісної непокори ОСОБА_1 не скоїла, оскільки ніякої вимоги до неї працівник поліції не висував. Апелянт дійсно стала свідком затримання 01.11.2023 року працівниками поліції свого рідного брата ОСОБА_2 , яке відбулося біля будинку № 114/2 по вул. Добровольського в м. Одесі. Побачивши застосування працівниками поліції фізичної сили та спеціальних засобів (кайданки) щодо свого брата в присутності їх матері, вона попросила працівників поліції представитись та пред`явити свої службові посвідчення, що останніми було проігноровано. Крім того, ОСОБА_1 намагалася зафіксувати власними технічними засобами процес затримання працівниками поліції ОСОБА_2 . Відеозапис з місця події, що доданий на диску до справи, був викладений у телеграм-канал невідомими особами, які стали очевидцями даних подій. На відеозаписі видно, що поліцейські намагаються затримати ОСОБА_2 та забрати документи останнього у чоловіка ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За вимогами статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як вбачається з положень ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Згідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Ухвалюючи оскаржувану постанову про визнання ОСОБА_1 винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накладаючи на неї стягнення, районний суд виходив із доведеності її вини матеріалами справи.

Проте, повністю погодитися з такими висновками районного суду не можна.

Так, матеріалами справи встановлено, що 01 листопада 2023 року у відношенні ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 004407, відповідно до якого 01.11.2023 року ОСОБА_1 біля будинку № 114/2 по пр. Добровольського в м. Одесі перешкоджала працівникам поліції при затриманні ОСОБА_2 , який перебуває у розшуку за ст. 210 , 210-1 КУпАП, а саме інспектору УПП Цукурідзе Миколі, який виконував свої службові обов`язки. Вказані дії ОСОБА_1 співробітниками поліції кваліфіковані, як вчинення адміністративного правопорушення, що передбачено ст. 185 КУпАП.

Ст. 62 Конституції України закріплює принцип судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого особа, яка притягується до відповідальності може бути визнана винною і покараною лише за умови, якщо її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена рішенням суду. Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 252 цього Кодексу зазначено, що орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнаються протиправні, винні (умисні або необережні) дії або бездіяльність, які посягають на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, а також встановлений порядок управління і які тягнуть за собою застосування адміністративно-правових санкцій.

Склад проступку включає в себе ознаки, які об`єднуються в чотири групи (елементи), що характеризують: - об`єкт адміністративного проступку, - об`єктивну сторону проступку; - суб`єкт адміністративного проступку; - суб`єктивну сторону проступку, і являють собою нерозривну єдність, і наявність яких обов`язкова для кваліфікації конкретного діяння.

При цьому, у випадку, коли хоча б один з елементів відсутній або ж не відповідає тим властивостям, що передбачені відповідною статтею Особливої частини КУпАП, - указане діяння адміністративним проступком (правопорушенням) не являється.

Адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається у злісній непокорі, тобто відмові виконати законне розпорядження або вимогу поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчиненні таких самих дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку (формальний склад).

Так, злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки. Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та іншим.

У відповідності до п.7 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.1992 року (зі змінами) роз`яснено, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Про те, в порушення вищевказаних вимог органом Національної поліції не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Органом поліції не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що поліцейські при виконанні ними службових обов`язків, знаходячись біля будинку № 114/2 по пр. Добровольського в м. Одесі 01.11.2023 року о 14 годині 25 хвилин, пред`являли ОСОБА_1 законні вимоги чи розпорядження, а остання свідомо вчинила дії, які б свідчили про злісну непокору, тобто відмову від виконання законних вимог чи розпоряджень пред`явлених працівниками поліції.

При цьому, надані органом Національної поліції докази на підтвердження провини ОСОБА_1 , а саме: довідку про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах зареєстрованих в ЖЄО № 30451 від 01.11.2023 року про факт реєстрації повідомлення оператора 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , затримали чоловіка на вулиці за порушення ПДР, а три жінки втручались у діяння поліції, щоб останній уникнув відповідальності, серед яких була ОСОБА_1 відносно якої складено протокол про адміністративну відповідальність за ст. 185 КУпАП.; рапорт старшого інспектора чергової частини відділу поліції № 3 (м. Одеса), який прийняв повідомлення із служби 102 (а.с. 3); рапорт старшого лейтенанта поліції Цукурідзе про те, що при затриманні ОСОБА_2 інші особи, серед яких була ОСОБА_1 штовхались, застосували спроби фізично відбити у поліцейських гр. ОСОБА_2 (а.с. 3); рапорт лейтенанта поліції Мартинюка І.В. (а.с. 6) не містять відомостей про неодноразове наполегливе висування працівником поліції конкретної законної вимоги до ОСОБА_1 , яку остання проігнорувала і таким чином здійснила злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Тобто додані до протоколу докази не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню, та інших обставин, які мають значення для даної справи про адміністративне правопорушення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Письмові пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з доводами її апеляційної скарги, поясненнями, які апелянт надала в судовому засіданні суду апеляційної інстанціїта відеозаписом доданим до матеріалів справи, що здійснений невідомими громадянами, які стали очевидцями даних подій з іншої сторони вулиці.

На оглянутому апеляційним судом відеозаписі зафіксовано момент намагання працівників поліції відібрати у чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_3 документи, які випали у ОСОБА_2 при затриманні останнього правоохоронними органами, однак не зафіксовано висування працівниками поліції конкретної вимоги (відійти подалі, припинити зйомку тощо) безпосередньо до ОСОБА_1 , а відтак і злісної її непокори законній вимозі працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків.

Слід зазначити, що до справи не додано записів з нагрудних відеокамер працівників поліції та не зазначено причину відсутності відеофіксації затримання ОСОБА_4 та конфліктну ситуацію з його родичами та близькими особами, в тому числі ОСОБА_1 , що не узгоджується з вимогами статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженого Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року № 100.

Оскільки державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування на особу, яка притягується до відповідальності і усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, апеляційний суд не приймає до уваги рапорти працівників поліції, які додані до протоколу про адміністративне правопорушення, в якості доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185 КУпАП.

При цьому наявність лише одного протоколу, складеного співробітниками поліції для встановлення судом в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не достатньо.

До того ж у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про висування працівником поліції конкретної законної вимоги до ОСОБА_1 та не зазначено про її непокору цій вимозі (ігнорування, зухвале невиконання).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстроковим судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а також збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а також те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, оскільки не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про законні розпорядження чи вимоги працівників патрульної поліції, пред`явлених для виконання ОСОБА_1 , та про умисні дії ОСОБА_1 , які б свідчили про злісну непокору в їх виконанні, тому, при встановлених обставинах, слід провадження в даній справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Також слід звернути увагу, що справа була розглянута за відсутністю ОСОБА_1 .

Між тим, у відповідності до ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справ про адміністративне правопорушення передбачене ст. 185 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик судді цю особу може бути піддано приводу.

Даних обставин суд першої інстанції не врахував, обставин, які підлягали з`ясуванню, не з`ясував і прийшов до помилкового висновку про достатність доказів для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 185 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту скоєння правопорушення вичерпані, а апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце за участі ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2023 року скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтею 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити з підстави пункту першого частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29.02.2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе