Справа № 345/2914/24
Провадження № 33/4808/775/24
Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач Малєєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Малєєв А.Ю. за участю секретаря с/з Лавринович У.М., апелянта ОСОБА_1 , його захисника адвоката Михайлюка Н.М.,розглянув справу за апеляційною скаргою адвоката Михайлюка Н.М. на постанову Калуського міськрайонного суду від 02.07.2024 та

в с т а н о в и в :

1. Зміст постанови суду першої інстанції.

1.1. Суд визнав ОСОБА_1 винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, піддав штрафу в 17 000 грн, позбавив права керування транспортними засобами на 1 рік.

1.2. Згідно постанови ОСОБА_1 26.04.2024 року о 19. 03 в м. Калуш по вул. Тихого 11, керував т.з. HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Доводи апеляційної скарги адвоката Михайлюка Н.М.

2.1. Оскаржена постанова незаконна та не обгрунтована.

2.2. В протоколі вказано, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, однак його визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд не вправі міняти суть обвинувачення.

2.3. Суд прийняв на себе функцію обвинувачення, шукаючи діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП , відкидає та не бере до розгляду ряд доказів, а це в свою чергу є явним порушення принципу неупередженості та диспозитивності суду при вирішення даної справи.

2.4. ОСОБА_1 висловлював саме незгоду на застосування спеціального технічного засобу газоаналізатор Drager Alcotest 6820 із серійним номером ARHE - 0369, що потягло за собою обов`язок поліцейського забезпечити водія можливістю пройти огляд в закладі охорони здоров`я. В противагу даному таке забезпечення не було здійснено, ОСОБА_1 не відмовлявся від такого огляду та самостійно пройшов огляд на стан сп`яніння в належному закладі охорони здоров`я.

2.5. Поліцейськими не було роз`яснено ОСОБА_1 послідовність проведення огляду.

2.6. З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом, так як таке керування здійснював свідок ОСОБА_2 .

2.7. Матеріали провадження, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, відеозапису з боді камер не містять даних, які дозволяють встановити, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом 26.04.2024 року так як і не міститься доказів, які підтверджують факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

2.8. Повний текст оскаржуваної постанови складений 04.07.2024, отриманий апелянтом в системі Електронний суд 06.07.2024, а тому строк на апеляційне оскарження спливає 16.07.2024.

Враховуючи наведені обставини, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

3. Провадження в апеляційному суді.

В судовому засіданні адвокат Михайлюк Н.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Акцентував увагу на тому, що поліцейський ОСОБА_3 в судовому засіданні не стверджував, що бачив як ОСОБА_1 керує автомобілем. Він пояснив. що йому хтось зателефонував і сказав про це.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав. Пояснив, що не керував транспортним засобом, ним керував його товариш ОСОБА_2 , який підвозив його. Огляд проходити не відмовлявся.

За клопотанням сторони захисту переглянуті відеозаписи додані до справи, прослухані показання свідка ОСОБА_3 , оскільки в постанові вони відображені неправильно.

4. Апеляційну скаргу належить задовольнити з огляду на таке.

4.1.Щодо строку на оскарження.

У рішенні «Григоров проти України» Європейський суд, зазначив, що «...оперативно не вручивши заявнику постанову суду першої інстанції (в справі про адміністративне правопорушення), органи державної влади позбавили його можливості подати апеляційну скаргу у встановлений строк». Факти цієї справи щодо строку на апеляційне оскарження аналогічні тим, з приводу яких було прийняте вказане рішення ЄСПЛ. Тому його належить застосувати до даного випадку в якості прецеденту.

Резолютивна частина постанови датована 02.07.2024, повний текст виготовлений 04.07.2024, апеляційну скаргу подано 14.07.2024. Тому є всі підстави для поновлення строку.

4.2. Щодо апеляційної скарги.

4.2.1. Обов`язок пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння приписами п. 2.5 ПДР покладається на водія, який у разі відмови від цього несе відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

4.2.2. Апелянт указав, що він не керував автомобілем, його дії не містить складу ч. 1 ст. 130 КУпАП.

4.2.3. Отже, ключовим питанням цієї справи є встановлення того, чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом за вказаних у протоколі обставин. Тільки після того є правовий сенс досліджувати інші доводи апеляції та обставини.

4.2.4. Доказова база з цього приводу містить сумніви.

По-перше. Відеозапис вуличного реєстратора. На ньому видно рух автомобіля HYUNDAI SONATA через перехрестя, але належить констатувати, що ідентифікувати того, хто саме за кермом з цього запису неможливо.

По-друге. Відеозапис з патрульного автомобіля. Він не містить даних про рух автомобіля HYUNDAI SONATA д.н.з. НОМЕР_1 . З нього можна зрозуміти, що саме цей автомобіль шукали працівники поліції, але даних про те, хто саме був за кермом немає.

На відеозаписі також зафіксовано, що коли автомобіль HYUNDAI SONATA потрапив в об`єктив відеореєстратора, то він був припаркований, а на віддалі 10-15 метрів від нього рухався бігом ОСОБА_1 . Тобто, у працівників поліції могли виникнути підозри, що ОСОБА_1 керував цим автомобілем. Водночас такі підозри не мають доказів у вигляді відеофіксації, носять імовірнісний характер, а значить не можуть з необхідною достовірністю встановити факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Чи був хтось в автомобілі, невідомо.

По-третє. Пояснення та показання осіб. ОСОБА_1 категорично заперечує факт керування автомобілем, заперечив це і в судовому засіданні. На спростування його твердження з ініціативи суду першої інстанції (а.с. 42) були допитані працівники поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_4 дав показання, що не бачив чи був за кермом ОСОБА_1 і не бачив як останній виходив з автомобіля.

З запису показань свідка ОСОБА_3 , запис яких відтворений в апеляційному суді, також не слідує, що він бачив ОСОБА_1 за кермом. Він пояснив, що йому хтось телефонував і повідомив про це. З такої інформації не можна зробити коректний висновок, що ОСОБА_1 керував автомобілем і свідок це ствердив. Зміст показань цього свідка в постанові суду передений не точно. Якщо ОСОБА_3 з поліцейського автомобіля, який рухався, бачив те саме, що фіксував його реєстратор, то тоді малоімовірним є те, що він бачив більше, ніж записав технічний засіб відеофіксації.

По-четверте. Протокол та інші документи справи самі по собі не є джерелом доказів, з яких можна зробити достовірний висновок про встановлення факту керування автомобілем ОСОБА_1 . Це процесуальні акти, які фіксують висновки з установлених фактів, але самі по собі є вторинними носіями доказової інформації і потребують підтвердження.

По-п`яте. Заперечення апелянта підтвердив свідок ОСОБА_5 - власник автомобіля HYUNDAI SONATA, який пояснив, що це він тоді керував автомобілем, а не ОСОБА_1 .. Аналогічні показання дали в суді також свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Їх показання суд до уваги не взяв через товариські стосунки з ОСОБА_1 . Між тим, цього недостатньо щоб поставити їх достовірність під сумнів. Тим більше, що такі показання на виправдання ОСОБА_1 узгоджуються з іншими доказами.

Отже, слід дійти висновку, що факт керування Личуком транспортним засобоом за указаних в протоколі та постанові суду обставин належно доказами не підтверджений, ця обставина під розумним сумнівом, який належить в цьому випадку трактувати в користь обвинуваченої особи згідно з категоричними приписами ст. 62 Конституції України.

У зв`язку з цим немає підстав і потреби досліджувати інші доводи апеляційної скарги щодо відмови чи згоди пройти огляд, позаяк вимога пройти огляд стосується тільки водія.

Перекваліфікація дій з ч. 2 на ч. 1 ст. 130 КУпАП не має значення, оскільки це не погіршує становища обвинуваченого, і не стосується достовірності встановлених фактів щодо керування автомобілем.

Тому апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу адвоката Михайлюка Н.М. задовольнити, постанову Калуського міськрайонного суду від 02.07.2024 щодо ОСОБА_1 скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова не оскаржується.

Суддя А.Ю. Малєєв