ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., за участю потерпілої ОСОБА_1 , та її представника адвоката Іванової В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу, з доповненнями, адвоката Іванової Валерії Михайлівни, поданої в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , на постанову судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді місцевого суду справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Іванова В.М. просить постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2024 року скасувати та прийняти нову, якою накласти на ОСОБА_2 адміністративне стягнення за скоєння відносно ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми права та не встановив обставини справи.

Апелянт вважає, що під час розгляду цієї справи в апеляційному порядку підлягають встановленню ті обставини, що постанова суду першої інстанції прийнята незаконно, необґрунтовано та підлягає скасуванню; що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує на те, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 340655 від 31.10.2023 та надані потерпілою ОСОБА_1 пояснення, як 31 жовтня 2023 року, так і у судовому засіданні 08 січня 2024 року вказують на те, що між потерпілою та її донькою ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт обумовлений вимогами останньої передати їй права власності на будинок АДРЕСА_2 , власником якого є потерпіла ОСОБА_1 та небажання її передавати ОСОБА_3 права на цей будинок. ОСОБА_4 періодично здійснює відносно своєї матері ОСОБА_1 дії, які кваліфікуються як домашнє психологічне насильство виражене у нецензурних образах матері, погрожуванні позбавити матір можливості проживати у своєму будинок АДРЕСА_2 , принижуванні та залякуванні ОСОБА_1 , а також застосуванні фізичного насильства. Такі дії ОСОБА_3 , як вказує апелянт, викликали у потерпілої ОСОБА_1 побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, відчуття нездатності захистити себе та панічні атаки.

Представник потерпілої зазначає, що 22.10.2023 о 10.00 год., ОСОБА_4 , знаходячись за адресою: будинок АДРЕСА_2 , в черговий раз вчинила відносно ОСОБА_1 психологічне домашнє насилля, а саме: виражалася нецензурною лайкою, висловлюючи на адресу потерпілої словесні образи та залякуючи застосуванням фізичного насильства, що викликало у ОСОБА_1 побоювання за свою безпеку, емоційну невпевненість, відчуття нездатності захистити себе та панічну атаку.

Натомість, як зауважує апелянт, приймаючи оскаржуване рішення, Ленінський районний суд м. Дніпропетровська неправильно застосував норми права та не встановив фактичні обставини справи. Зокрема, на думку представника потерплої, під час розгляду справи суд безпідставно прийняв твердження ОСОБА_4 , яка заперечувала скоєне нею відносно ОСОБА_1 правопорушення, та при цьому повністю проігнорував покази потерпілої, яка підтвердила скоєне ОСОБА_4 відносно неї 22.10.2023 домашнє психологічне насильство. Внаслідок чого, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та наявності підстав для закриття провадження по справі.

З урахуванням вищенаведеного представник потерпілої просить апеляційний суд скасувати постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2024 року та прийняти нову постанову, якою визнати винною ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накласти на неї адмінстягнення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванова В.М. підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні та просили визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї відповідне стягнення.

Додатково зазначили, що домашнє психологічне насилля до потерпілої ОСОБА_1 з боку ОСОБА_4 , яке мало місце 22.10.2023 о 10.00 год. у будинку АДРЕСА_2 , виразилося в нецензурних образах ОСОБА_4 на адресу своєї матері ОСОБА_1 , у висловлюваннях, що мати стара шльондра, у залякуваннях і погрозах її життю, та створенні нестерпних умов подальшого проживання у будинку, якщо ОСОБА_1 буде відмовлятися переписати свій будинок на ОСОБА_4 . У зв`язку з чим у потерпілої це викликало панічний страх та психологічну атаку.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 до апеляційного суду не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.296 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На думку апеляційного суду зазначених вимог закону судом першої інстанції не дотримано виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про закриття провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суду в обґрунтування посилався на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення викладені формальні ознаки наявності в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, без будь-якого фактичного підтвердження, оскільки відсутні будь-які об`єктивні докази факту вчинення останньою домашнього насильства, а зібраними по справі доказами не встановлено, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство відносно ОСОБА_1 .

Між тим з такими висновками не погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Положеннями Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» визначається насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Відповідно до ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 340655, складеного 31.10.2023 відносно ОСОБА_4 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.1), убачається, що 22 жовтня 2023 року о 10.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_4 нецензурно виражалася в сторону своєї матері ОСОБА_1 , чим вчинила психологічне домашнє насильство.

У протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується від 31.10.2023, прийнятого за зверненням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2) зазначено, що 22 жовтня 2023 року о 10.00 годині за адресою: АДРЕСА_1 її донька ОСОБА_4 постійно вчиняє з матір`ю конфлікти та принижує її, доводить до панічних атак.

Зазначені обставини відображені у письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_1 від 31.10.2023 (а.с.3) та ці обставини підтвердила ОСОБА_1 у суді першої інстанції.

Крім того, наявна у матеріалах справи копія постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.10.2021 (а.с.13) підтверджує твердження потерпілої сторони про наявність між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_4 тривалого сімейного конфлікту, під час якого остання вдавалася до домашнього насильства відносно своєї матері похилого віку.

Таким чином слід дійти висновків про те, що судом першої інстанції, у порушення вимог ст.280 КУпАП, не було з`ясовано усіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та суд дійшов передчасного висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, лише пославшись на формальні підстави, пов`язані із складанням протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 340655 від 31.10.2023 відносно ОСОБА_4 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП, а отже і про відсутність об`єктивних доказів факту вчинення останньою домашнього насильства відносно ОСОБА_1 .

Тому доводи апеляційної скарги потерпілої сторони щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є слушними, у зв`язку з чим постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню.

Разом з цим суд апеляційної інстанції враховує приписи п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, згідно яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Приписи ст.247 КУпАП є імперативними, а отже вказують на те, що суд у разі закінчення строків повинен лише закрити справу і не вирішувати жодних інших питань.

Положеннями ч.2 ст.38 КУпАП визначено, що якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій і четвертій цієї статті.

При цьому, слід враховувати правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а), згідно якої п.7 ч.1 статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Матеріали даної справи свідчать про те, що інкриміноване ОСОБА_4 адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, вчинено 22 жовтня 2023 року та на час апеляційного розгляду даної справи 13 лютого 2024 року закінчилися строки, передбачені статтею 38 цього Кодексу.

Отже апеляційний суд, дотримуючись імперативних приписів п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, не вдаючись до дослідження доказів, їх оцінки та встановлення наявності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, а також доведеності чи недоведеності її вини, вважає необхідним закрити провадження по справі на підставі ст.38 КУпАП, у зв`язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності.

За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, з доповненнями, представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Іванової В.М., скасування постанови судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 січня 2024 року та закриття провадження по справі відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.173-2 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись п.7 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, з доповненнями, представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Іванової В.М. - задовольнити частково.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 січня 2024 року про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО