Справа № 708/138/24
Провадження № 3/708/109/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Чигирин

Суддя Чигиринського районного суду Черкаської області Попельнюх А.О., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВПД № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, відносно:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , учня 11 класу Медведівського ліцею,

за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Чигиринського районного суду Черкаської області з ВПД № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

За наслідками перевірки матеріалів справи суддею встановлено наступне.

Зі змісту протоколу та долучених до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, є неповнолітнім.

Відповідно до статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Положеннями статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус неповнолітніх в Україні визначається Конституцією України, зокрема статтею 52 визначено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

На підставі ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 13 КУпАП містить лише визначення віку неповнолітніх осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та підлягають адміністративній відповідальності із застосуванням заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП.

Статтею 27 КУпАП регламентовано, що інтереси неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Крім того, стаття перша Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» покладає здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей, зокрема, на Службу у справах дітей районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад, уповноважені підрозділи органів Національної поліції, діяльність яких здійснюється на принципах законності, застосування переважно методів виховання і переконання, що передбачають вжиття примусових заходів лише після вичерпання всіх інших заходів впливу на поведінку дітей, неприпустимості приниження честі і гідності дітей, жорстокого поводження з ними, тощо.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на викладене та ураховуючи, що Кодекс України про адміністративні правопорушення не визначає особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо неповнолітніх, з метою розгляду даної справи відповідно до засад статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону щодо порядку кримінального провадження відносно неповнолітніх.

Нормами статті 484 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що орган, який здійснює провадження щодо неповнолітнього зобов`язаний здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього. Положення цього параграфу застосовуються у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку.

З урахуванням наведеного вбачається, що під час складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення було порушено право на захист ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вказаний протокол складено працівником правоохоронного органу відносно неповнолітньої особи без залучення законного представника чи захисника.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

На підставі ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення та вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справах.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 494091 від 08.02.2024, який не містить відомостей про присутність законного представника при його складенні, а також про повідомлення щодо захисту прав та інтересів неповнолітнього до відповідних органів у справах дітей, а тому вбачається, що адміністративний протокол складений з порушенням вимог статті 256 КУпАП.

При цьому суд також враховує, що у матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 , що унеможливлює його виклик у судове засідання та позбавляє особу, відносно якого розглядається питання про притягнення до адміністративної відповідальності, права мати законного представника при розгляду справи судом.

Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені не уповноваженою на те посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного дооформлення.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17 жовтня 2014 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» також було наголошено, що норми КУпАП не забороняють повернення протоколу про адміністративне правопорушення, складеного не уповноваженою на те особою або без додержання вимог ст. 256 цього Кодексу, вмотивованою постановою цього суду для належного оформлення.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що адміністративний матеріал не може бути розглянутий і підлягає поверненню органу, який направив матеріал, для належного оформлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 256, 278, 280 КУпАП, суддя

УХВАЛИВ:

Адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП повернути до Відділу поліцейської діяльності № 2 Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області - для належного оформлення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ