Справа № 161/314/24
Провадження № 3/161/618/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення раніше притягався неодноразово, востаннє: 24.11.2023 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП накладено штраф у розмірі 340 грн., непрацюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

08.01.2024 року на адресу Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 352874 від 24.12.2023 року, відповідно до якого 24.12.2023 року о 20:50, ОСОБА_1 , будучи особою, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 444511 від 18.12.2023 року, не виконав його.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що ОСОБА_1 належним чином була повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності останнього.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачається адміністративна відповідальність за ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Відтак, з метою встановлення в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявності або відсутності події та складу інкримінованого за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП правопорушення, доведенню підлягає факт невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.

Проте, до матеріалів справи не долучено копії термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 444511 від 18.12.2023 року, що позбавляє суд встановити, які саме його положення не виконав (порушив) ОСОБА_1 .

За загальним правилом терміновим заборонним приписом стосовно кривдника особі щодо якої він винесений встановлюються наступні зобов`язання та заборони:

-зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

-заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

-заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

При цьому, припис виноситься строком, який не може перевищувати 10 діб.

За відсутності термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 444511 від 18.12.2023 року суд позбавлений можливості достовірно встановити, що дія такого станом на 24.12.2023 року о 20:50 не припинилася.

Поряд з цим , у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 352874 від 24.12.2023 року, не сформульована об`єктивна сторона правопорушення, не зазначено точних обставин вчинення адміністративного правопорушення, оскільки не викладені дані, який чином та у який спосіб ОСОБА_1 порушив вимоги, які встановлені терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 444511 від 18.12.2023 року.

Таких відомостей також й не містить заява потерпілого ОСОБА_2 від 24.12.2023 року, в якій останній просив притягнути до відповідальності свого сина ОСОБА_1 за систематичне вчинення щодо нього домашнього насильства та не виконує заборонний припис (а.с. 6).

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Із аналізу Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 року № 3/02-18) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом, який фіксує факт вчинення відповідного правопорушення, а решта матеріалів (доказів) є похідними від нього.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що при оформленні адміністративних матеріалів не дотримано вимог Закону, у протоколі про адміністративне правопорушення не сформульована об`єктивна сторона правопорушення, у зв`язку із чим такий не може бути взятими за основу доведеності вини ОСОБА_1 , здобуті на його (протоколу) підставі докази визнаються не належними та не допустимими, а також такими, які не можуть бути взятими до уваги для доведення винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При цьому суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не може виходити за межі наданих йому повноважень, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська