Справа № 473/6024/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"10" грудня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Кашарайло А.А., особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника адвоката Шоломон О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №841201 від 22.10.2024 року в розділі склад адміністративного правопорушення поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «22.10.2024 року 01 год. 20 хв. в м.Вознесенськ по вул.Леонова водій ОСОБА_1 керував т/з OPEL KADET д/н НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна річ. Водій в законному порядку відмовився від проходження медичного освідування на предмет вживання алкоголю на місці за допомогою алкотесту Драгер або проїхати до медичного закладу КП «КНП ВБЛ» ВМР відмовився».

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 вину за складеним стосовно нього протоколом не визнав та пояснив, що він авто не керував, коли його знімали на відео поліцейські то він перебував на пасажирському сидінні позаду місця водія та казав поліцейським, що він не керував авто, проте ті на його заперечення не реагували. Зазначив, що того дня авто керував його товариш, а не він. Пояснив, що коли поліцейські підійшли до їх авто, то те не рухалося. Двері поліцейським вони не відчиняли, так як злякалися. Зазначив, що крізь отвір у вікні поліцейські пустили сльозогінний газ, але він прикрився рукою і йому нічого не було. Натомість ОСОБА_2 , який теж був в авто, вийшов з автомобіля, оскільки ОСОБА_2 було погано. Натомість як він з авто не виходив, з поліцейськими спілкувався через вікно та не зрозуміло яким чином ті взагалі могли встановити, що він мав ознаки сп`яніння, а тим більше що він керував авто. Також ОСОБА_1 вказав, що матеріали при ньому поліція не оформляла та їх копії йому не надала, хоча могла це зробити.

Захисник просив провадження у справі закрити, зазначивши, що відсутні докази того, що ОСОБА_1 взагалі та безпосередньо перед складанням стосовно нього протоколу керував транспортним засобом, а отже відсутня об`єктивна сторона правопорушення, оскільки поліцією не доведено факт керування автомобілем його клієнтом.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №841201 від 22.110.2024 року в судовому засіданні було оглянуто відеозаписи, зроблені співробітниками поліції. Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

На наданому поліцією диску є файли із записами, а саме: "E:/0000000__0024.MP4","E:/0000000__0025.MP4", "E:/Відео WhatsApp, дата_ 2024-10-22 о 09.16.33_701f379f.mp4".

На підставі цих записів встановлено, що 22.10.24 о 01.39 поліцейський стукав до авто, яке не рухалося в той момент, звідки лунала музика. Поліцейські тривалий час стукають до авто, проте ніхто не відчиняє, авто не рухається.

Поліцейські тривалий час намагаються зробити так, аби особи, що перебувають в авто, вийшли з нього стукають, а через деякий час застосовують сльозогіний газ. Один чоловік виходить та говорить, що він ОСОБА_2 та його дядько начальник військової частини. Інший, а саме ОСОБА_1 , залишається в авто на задньому пасажирському місці. На вимогу поліцейських крізь скло вікна показує документи з Дії. При цьому сидить на пасажирському місці. На питання поліцейських каже, що не керував авто. Ті говорять, що мають відеодокази цього. Погрожують задути ще раз. Не дивлячись на заперечення ОСОБА_1 , що він не керував авто, вимагають аби він пройшов огляд на стан сп`яніння та говорять, що складуть протокол за ст.130 КУпАП.

Відео WhatsApp, дата_ 2024-10-22 о 09.16.33_701f379f.mp4 не містить даних про те, що авто рухається, а також того, що за кермом перебував Лалут. Авто стоїть за магазином, коли до водійського місця підходить поліцейський. Відео припиняється без фіксації того чи виходить хтось із водійського місця взагалі та того, що звідти виходить саме ОСОБА_1 .

Також до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану сп`яніння та акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 22.10.2024 року, де зазначено, що огляд не проводився через відмову водія без підписів водія з вказівкою, що той відмовився.

Вирішуючи справу стосовно ОСОБА_1 в межах складеного стосовно нього поліцією протоколу, суд враховує, що 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001№ 1306 водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворює склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст.7 КУпАП).

Згідно із ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже суд, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Так адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст.12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а Верховний Суд зазначив, що: «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що у протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №841201 від 22.10.2024 року поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «22.10.2024 року 01 год. 20 хв. в м.Вознесенськ по вул.Леонова водій ОСОБА_1 керував т/з OPEL KADET д/н НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння - різкий запах алкоголю з порожнини рота, невнятна річ. Водій в законному порядку відмовився від проходження медичного освідування на предмет вживання алкоголю на місці за допомогою алкотесту Драгер або проїхати до медичного закладу КП «КНП ВБЛ» ВМР відмовився».

Між тим матеріали адміністративної справи, надані поліцією до протоколу, не містять доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 т/з OPEL KADET д/н НОМЕР_3 з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

Відеозаписи, що долучені працівниками поліції до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить даних щодо керування ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом, а також зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу, або ж доказів того, що вказана особа взагалі перебувала на водійському місці.

Натомість з відеозапису вбачається, що відеофіксація починається з моменту як працівник поліції фіксує, що автомобіль стоїть припаркований в кармані з вимкненим двигуном в нерухомому стані. Відсутній запис того, що з водійського місця виходить ОСОБА_1 .

Отже, дані протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапис, проведений працівниками поліції, не узгоджуються між собою щодо фактичних обставин, зокрема щодо зафіксованого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Навпаки на відео ОСОБА_1 на питання поліцейського відразу ж повідомляє, що не керував транспортним засобом, окрім того він не сидить на водійському місці та взагалі спілкується із поліцейським, перебуваючи у зачиненому авто. Крім того в з авто виходить ще чоловік на прізвище ОСОБА_2 , проте у того поліцейські чомусь не з`ясовують хто ж саме керував тз.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом OPEL KADET д/н НОМЕР_3 матеріали справи не містять.

При вирішенні справи суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

В ході судового розгляду судом встановлено, що досліджені матеріали справи не містять прямих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та саме у зв`язку із цим відмовився пройти огляд на стан спяніння, а тому всі сумніви слід тлумачити на його користь відповідно до ст.62 Конституції України та на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю доказів наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Окрім того в даній справі судом встановлено (на підставі оглянутих відеозаписів та пояснень самого ОСОБА_1 ), що під час фіксації обставин події поліцією було використано сльозогінний газ із порушенням вимог ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, якою передбачено наступне:

«Стаття 45. Застосування спеціальних засобів

1. Поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

2. Поліцейський уповноважений застосовувати спеціальні засоби тільки у разі, якщо він пройшов відповідну спеціальну підготовку.

3. Загальні правила застосування спеціальних засобів:

3) засоби, споряджені речовинами сльозогінної та дратівної дії, застосовуються для:

а) відбиття нападу на поліцейського, іншу особу та/або об`єкт, що перебуває під охороною;

б) припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень;

6. Поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про застосування до особи спеціального засобу. Якщо поліцейський заподіяв особі поранення або каліцтво внаслідок застосування до неї спеціального засобу, керівник такого поліцейського зобов`язаний негайно повідомити про це відповідного прокурора.

7. Допустимі параметри спеціальних засобів у частині їх фізичного, хімічного та іншого впливу на організм людини визначаються уповноваженими установами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

8. Правила зберігання, носіння та застосування спеціальних засобів, що є на озброєнні поліції, визначаються нормативними актами Міністерства внутрішніх справ України».

Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня вручення постанови особі, що притягується до відповідальності.

Суддя Н.Б.Зубар