Провадження №: 3/336/337/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Галущенко Юлія Андріївна розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовець, місце служби: в/ч НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 за ч.2 ст. 172-15 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу А7221 №206 за результатами службового розслідування 20.11.2023, встановлено, що 19.11.2023 лейтенант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовою службовою особою, проходячи військову службу на посаді начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , виконуючи обов`язки військової служби, перебуваючи на території тимчасового розташування військової частини, яка тимчасово розташована в АДРЕСА_2 , (адміністративна територія колишнього Оріхівського району Запорізької області) в умовах особливого періоду та умовах воєнного стану (особливий період включає в себе воєнний стан), всупереч вимогам статей вимог ст. ст. 11, 12, 16, Розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, недбало ставився до військової служби на посаді начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 та недбало виконував обов`язки, покладені на нього функціональними обов`язками групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , затверджені командиром військової частини НОМЕР_2 12.01.2023, що виразилось у втраті ним 2 (двох) електронних носіїв інформації: 1) накопичувача інформації формату USB за обліковим №56/12-дск у Журналі обліку електронних носіїв інформації, на які планується записувати службову інформацію військової частини НОМЕР_2 , с.н, НОМЕР_3 , отриманого ним 17.04.2023; 2) накопичувача інформації формату USB за обліковим №56/14-нт у Журналі обліку електронних носіїв інформації, на які планується записувати службову інформацію військової частини НОМЕР_2 , с.н. НОМЕР_4 , отриманого ним 17.04.2023, що створило передумови для витоку службової інформації та інформації, що містить військову таємницю.

Зазначеними вище діями начальник групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 лейтенант ОСОБА_1 вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах, особливого періоду.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його представник надав письмові пояснення, в яких просить закрити провадження у страві про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-15 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

У статті 1 Закону України № 1932-ХІІ від 06 грудня 1991 року «Про оборону України» надано роз`яснення терміну особливий період, яким є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац 5 статті 1 Закону України № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України № 343-ХІІ від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, що затверджений Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оброни України введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого в подальшому був продовжений та станом на дату розгляду справи не завершився.

Крім того, 24 лютого 2022 року набрав чинності Указ Президента України № 29/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію». Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до статті 1 Закону України № 389-VІІІ від 12 травня 2015 року «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Виходячи із вищевикладеного вбачається, що особливий період охоплює собою мобілізацію, воєнний час та частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З набранням чинності Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в України настав особливий період. Станом на час розгляду справи особливий період не завершений.

Таким чином, починаючи з 24 лютого 2022 року та по теперішній час в Україні діє режим воєнного стану, який є особливим періодом.

Стаття 172-15 КУпАП передбачає Недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинені в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положення ч. 2 ст. 17215 КУпАП має бланкетний характер, оскільки його диспозиція не містить складу правопорушення, а відсилає до закону (нормативно-правових актів), що регулюють правовідносини у сфері військової служби, зокрема щодо функціональних обов`язків особи, яка притягається до відповідальності, невиконання (неналежне виконання) яких має складати склад зазначеного адміністративного правопорушення.

Особливість бланкетної диспозиції ч. 2 ст. 172-15 КУпАП полягає в тому, що така норма має загальний зміст і потребує обов`язкового додаткового використання конкретної норми іншого нормативно-правового акта або акта індивідуальної дії, порушення якої здійснено військовою службовою особою, яка містить ознаки складу адміністративного правопорушення і відповідно до якої необхідно здійснювати правову кваліфікацію правопорушення.

При кваліфікації діяння (бездіяльності) як правопорушення необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно-правовий акт встановлював порядок здійснення діяльності, який особа, що притягається до відповідальності, порушила, у чому полягає невідповідність її дій закону.

Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законом сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій (бездіяльності).

Однак протокол А7221 № 206 від 20.11.2023 містить не посилання на конкретну норму нормативно-правового акта (функціональних обов`язків) або обов`язку військової служби, порушення яких, на думку командира, допустив ОСОБА_1 , а містить перерахування статей нормативно-правових актів, які носять загальних характер, без надання належної правової кваліфікації, у чому саме полягає порушення ОСОБА_1 будь-якого із зазначених приписів.

Ураховуючи вищевикладене, протокол А7221 № 206 від 20.11.2023 не містить інформації про об`єктивну сторону дій (бездіяльності) ОСОБА_1 , який саме обов`язок, закріплений функціональними обов`язкам, він порушив, у чому полягає недбале ставлення до такого обов`язку.

Перерахування загальних статей законів, без конкретизації, до якого зі службових обов`язків допущено недбале ставлення, що складає об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, порушує принцип верховенства права, правової визначеності, законності, охорони прав, свобод та законних інтересів ОСОБА_1 як військовослужбовця і громадянина України, не направлене на запобігання правопорушенням, вихованню громадян, що є завданням ст. 1 КУпАП.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Натомість, притягнення особи до адміністративної відповідальності без зазначення конкретного обов`язку військової служби, до якого така особа недбало ставилася, протирічить усім зазначеним вище нормам, правам і гарантіям, які в них закріплені.

У протоколі міститься посилання на порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 11, 12, 16, Розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»

Разом з тим, ст. 11 Розділу 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Розділу 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України мають загальне розуміння, до чого зобов`язує кожного військовослужбовця військова дисципліна та містить загальні обов`язки військовослужбовців, кожен із яких передбачає різну об`єктивну сторону - дії (бездіяльність) військовослужбовця, що становлять порушення таких обов`язків.

Однак у протоколі немає інформації, порушення якого конкретно з цих обов`язків допустив ОСОБА_1 , або що ОСОБА_1 недбало ставився до виконання якогось із перелічених обов`язків.

Відсутність реальної можливості ОСОБА_1 забезпечити надійне зберігання матеріальних носіїв інформації через відсутність належних умов для їхнього зберігання.

Окрім того, суд зазначає, що єдині вимоги до ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації (далі - документи), що містять службовуінформацію, зібрану під час провадження оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, діяльності у сфері оборони держави, та іншу службову інформацію (далі - службова інформація), в органах державної влади, інших державних органах, органах влади Автономної Республіки Крим (далі - установи) визначені Типовою інструкцією про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженою Постановою КМУ від 19.10.2016 № 736 (далі - Інструкція № 736).

Відповідно до вимог п. 101 Інструкції № 736 документи і справи з грифом «Для службового користування» зберігаються у шафах, сейфах, що розташовані у службових приміщеннях або сховищах архіву. Шафи, сейфи, службові приміщення, сховища архіву повинні надійно замикатися і опечатуватися металевими печатками.

Порядок виготовлення, ведення обліку, використання металевих печаток та порядок ведення обліку шаф, сейфів і ключів від них визначаються керівником установи.

Зберігання документів і справ із грифом «Для службового користування» здійснюється працівниками, які безпосередньо отримали їх під розписку, у спосіб, що унеможливлює доступ до них сторонніх осіб.

Однак в матеріалах справи відсутнє підтвердження, що ОСОБА_1 отримав окреме приміщення для виконання ним функціональних обов`язків, шафи чи сейфу, що розташовані у службовому приміщенні ОСОБА_1 , які б надійно замикалися і опечатувалися металевими печатками.

Таким чином, дії командування ВЧ НОМЕР_2 з передачі ОСОБА_1 для користування МНІ, на які планувалося записувати інформацію для службового користування, без забезпечення ОСОБА_1 окремим службовим приміщенням, а також шафами або сейфами, що розташовані у службовому приміщенні, які б надійно замикалися і опечатувалися металевими печатками, всупереч вимогам п. 101 і п. 102 Інструкції № 736, позбавили ОСОБА_1 реальної можливості забезпечити 24-годинне надійне зберігання таких МНІ.

Відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Натомість, акт службового розслідування від 20.11.2023 не містить інформації про умови зберігання МНІ та наявні для цього у ОСОБА_1 приміщення і засоби.

З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ст. 172-15 КУпАП, характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Об`єктивна сторона недбалості, тобто недбале ставлення до служби, передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Якщо ж особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків (через хворобу, у зв`язку з виконанням інших покладених на неї обов`язків, за відсутності реальних умов та засобів для виконання таких обов`язків тощо), не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним.

Із наведеного вбачається, що для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби є необхідним встановити не тільки факт невиконання військовослужбовцем певного обов`язку, але й те, що таке невиконання мало місце саме внаслідок недбалості, тобто у зв`язку із тим, що особа за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявила до них байдужість та несумлінність.

Окрім того, матеріали справи не містять документи, які підтверджують, що зазначені МНІ були взяті на баланс військової частини.

Відсутні будь-які дані про ведення обліку таких МНІ як військового майна відповідно до вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оброни України від 17.08.2017 № 440.

Розгляд адміністративного правопорушення вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє особа, яка склала протокол про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень (п. 110 рішення ЕСПЛ у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden №36985/97).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп /2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і на закріпленій в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Усі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що за відсутності в матеріалах справи у достатньому обсязі належних та допустимих доказів на підтвердження обставин правопорушення, не доведено наявності недбалого ставлення особи, що притягалася до адміністративної відповідальності, до військової служби, а особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Між тим, уточнювати, редагувати протокол суд змоги не має, адже ЄСПЛ у справі «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, ураховуючи вищевикладене, з огляду на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише у межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що недбале ставлення ОСОБА_1 до військової служби в його діях не доведене, отже протоколом та матеріалами справи не доведена суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 17215 КУпАП, у діях ОСОБА_1 , а отже його дії не мають ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.17215 КУпАП.

Як передбачено ст.247 ч.1 п.1 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Тому, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП, провадження по справі слід закрити.

Керуючись ч.2 ст.172-15, ст. ст. 247, 268, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.172-15 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено протягом 10 днів з моменту її винесення, шляхом подачі апеляційної скарги в Запорізький апеляційний суд через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Галущенко Ю.А.

Постанова набрала законної сили ________________ 20___рік

Дата видачі постанови ________________ 20___рік