ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1174/24Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 33/817/601/24 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Цимбалюка В.Г. на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 13 травня 2024 року о 03 год. 46 хв. по вулиці Грабковецька в селі Млинівці Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 328, р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і такими діями порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Цимбалюк В.Г. вважає що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 визначено за допомогою газоаналізатора, а саме 0,64 проміле, що незначно перевищує допустимий рівень алкоголю у видихуваному повітрі і відповідає стану легкого алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що у постанові суду не вказано про наявність свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, не враховано його допустимі похибки і чинність на момент застосування.

Стверджує, що до ОСОБА_1 слід застосувати ст. 22 КУпАП та звільнити від адміністративної відповідальності за малозначностю правопорушення.

Просить скасувати постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді справи у суді першої інстанції, і довідався про оскаржувану постанову суду та отримав її лише 17 липня 2024 року.

Апелянт - адвокат Цимбалюк В.Г. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися.

При цьому, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Цимбалюк В.Г. повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі.

Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 12 червня 2024 року.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 , не був присутній при розгляді справи судом першої інстанції.

Копію постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 отримав 17 липня 2024 року.

Апеляційна скарга подана адвокатом Цимбалюком В.Г., в інтересах ОСОБА_1 , 23 липня 2024 року.

За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №450530 від 13 травня 2024 року, 13 травня 2024 року о 03 год. 46 хв. по вулиці Грабковецька в селі Млинівці Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 328, р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і такими діями порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом марки «BMW 328», н.з. НОМЕР_1 , під час комендантської години, введеної у зв`язку з дією на території України воєнного стану.

Так, з матеріалів справи і відеозапису подій від 13.05.2024 р., вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 03 год. 46 хв., тобто під час дії комендантської години, встановленої на території Тернопільської області на час воєнного стану.

За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 08.07.2020 на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Контроль за дотриманням особами комендантської години здійснюється патрулями, які підпорядковуються коменданту.

Під час дії комендантської години Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Патрулям на території, де запроваджено комендантську годину, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема, перевіряти в осіб посвідчення, документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, документи, що підтверджують законність перебування на території України, перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти в органи або підрозділи Національної поліції для встановлення особи, за потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які ними перевозяться.

Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021 №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ), якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення.

Все вищевказане узгоджується із ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».

В подальшому працівник поліції виявивши у водія наявні у нього ознаки сп`яніння та, у відповідності до п.2.5 ПДР України, запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій транспортного засобу ОСОБА_1 погодився.

Також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6810» (повірка дійсна до 13.02.2025 року) виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 0,64 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.

Доводи апеляційної скарги щодо незначного перевищення меж допустимого рівня проміле у видахаємому ним повітрі апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки результат огляду перевищує більш ніж в 3 рази допустиму норму 0,2 проміле.

Стосовно тверджень апелянта про те, що в постанові суду не зазначено про наявність свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки та не враховано його допустимі похибки і чинність на момент застосування, то це жодним чином не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про встановлення порушень п. 2.9а ПДР в діях ОСОБА_1 та ухвалення по суті правильного рішення.

Доводи про можливість звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП України у зв`язку з малозначністю діяння є безпідставними, оскільки суперечать вимогам матеріального права.

Так, з матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України.

Санкцією ч.1 ст.130 КУпАП України визначено безальтернативне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, на водіїв транспортних засобів за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, накладається безальтернативне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до примітки вищезазначеної статті вбачається, що положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених, серед іншого, статтею 130 КУпАП. Тобто, законодавець чітко визначив, що особи, які визнані винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, у тому числі ст. 130 КУпАП, з огляду на суспільну небезпечність таких правопорушень та посилення відповідальності за їх вчинення, не можуть бути звільнені від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого діяння.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 визнаний винуватим саме у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому в суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні можливості звільнити його від адміністративної відповідальності відповідно до вимог ст. 22 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.2 ст.33 КУпАП України урахував характер правопорушення, дані про особу винного, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та обґрунтовано визначив безальтернативне стягнення у виді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами, визначене санкцією ч.1 ст.130 КУпАП України.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Цимбалюку В.Г. строк на апеляційне оскарження постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Цимбалюка В.Г. залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя