Справа № 156/585/24 Провадження №33/802/538/24 Головуючий у 1 інстанції:Малюшевська І. Є.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.,

з участю

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Свередюк Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника Свередюк Ю.А. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Петрово Володимирського району Волинської області, українця, громадянина України, розлученого, зареєстрованого за адресою та мешканця: АДРЕСА_1 , пенсіонера, непрацевлаштованого, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Визначено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09.05.2024 року о 19:29 год в с. Поромів по вул. Центральній водій керував транспортним засобом ВАЗ 2115 д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу "Алкотест Драгер" 6820, тест № 316 від 09.05.2024 року, результат позитивний 2,36 ‰. Від проходження огляду в медичному закладі відмовився.

Не погодившись з постановою судді першої інстанції захисник Свередюк Ю.А. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що працівники поліції підійшли до припаркованого автомобіля, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на переконання сторони захисту, належним чином не підтверджений та не зафіксований. З огляду на відсутність встановленого факту керування ОСОБА_1 автомобілем вся процедура його огляду на стан алкогольного сп`яніння, на думку захисника, здійснена безпідставно.

Вважає, що допущена судом першої інстанції неповнота з`ясування обставин справи перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому просить скасувати постанову Іваничівського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року. Провадження у справі стосовно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, доходжу такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 280 КпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказаних вимог закону при розгляді справи суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України за обставин викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю доказів, перевірених у судовому засіданні та належно оцінених судом з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Висновки суду першої інстанції про доведеність керування ОСОБА_2 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння стверджуються наступними доказами, зокрема: протоколом серії ААД № 002215 від 09.05.2024; рапортом № 969 від 09.05.2024; тестом Drager«Alcotest 6820», результат якого позитивний 2,36 ‰; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння; письмовими поясненнями сільського голови Поромівської сільської ради ОСОБА_3 від 09.05.2024; рапортом інспектора СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Брися І. від 09.05.2024; письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 не керувати транспортним засобом протягом 24 годин; рапортом інспектора СРПП ВПД № 1 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенанта поліції Брися І. від 09.05.2024; диском з відеозаписами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 130 КпАП України та належним чином мотивував своє рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення. Суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі апелянтом фактично не оскаржуються результати проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння та факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння. При цьому вказані обставини доведені сукупністю зібраних у справі доказів. Доводів про неналежність чи недопустимість цих доказів апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а тому у нього не виникало обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння, не ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Як вбачається із матеріалів справи свідок ОСОБА_4 підтвердив факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом близько 18:25 години та надалі, десь за пів години, перебування останнього в транспортному засобі за кермом.

Сам ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції вказав, що 09.05.2024 був на проводах в м. Нововолинську, після цього їхав додому та був випивший.

Факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння підтверджується і результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», який становив 2,36 ‰.

Крім того, правильно судом першої інстанції взято до уваги письмові пояснення свідка ОСОБА_3 з яких вбачаються обставини щодо повідомлення ним про керування ОСОБА_1 транспортним засобом на великій швидкості із можливими ознаками алкогольного сп`яніння, чим наражав дітей на небезпеку. В матеріалах справи наявне письмове пояснення ОСОБА_3 щодо обставин справи, яке надане ним в день події та звернення останнього на лінію 102, що зафіксовано в рапорті № 969 від 09.05.2024.

Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що у ході провадження у цій справі факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом доведений із належною повнотою.

Позицію сторони захисту про те, що огляду на стан сп`яніння підлягають лише водії, транспортні засоби під керуванням яких були безпосередньо зупинені поліцейськими суд визнає хибною. Оскільки огляду на стан сп`яніння підлягають усі водії, щодо яких є докази керування ними транспортними засобами із ознаками певного виду сп`яніння, до яких, згідно із матеріалами справи, відноситься і ОСОБА_1 .

З огляду на наведене вище судом не приймаються доводи апеляційної скарги в частині незаконності зупинки транспортного засобу, оскільки поліцейськими така зупинка не здійснювалась. Окрім того апеляційний суд вважає, що підстави зупинки транспортного засобу та факт зупинки автомобіля не можуть впливати на вирішення питання про винність чи не винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, оскільки наявність підстав для зупинки транспортного засобу не підлягає доказуванню у ході провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КпАП України, у зв`язку із тим, що ці обставини не входять до об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний суд критично оцінює позицію сторони захисту, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, та розцінює таку, що спрямована на уникнення відповідальності ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Поміж тим, суд апеляційної інстанції враховує, окрім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Разом з тим, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

Підсумовуючи викладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Свередюк Юлії Анатоліївни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду В. В. Гапончук