Номер провадження: 33/813/2709/24
Номер справи місцевого суду: 521/674/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за клопотаннями захисника ОСОБА_1 - адвоката Монастирної Інги Олександрівни та ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою:

ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 16.12.2023 року, о 20 год. 40 хв. в м. Одеса, по вул. Балківська, буд. 211, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «INFINITI», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 87-88).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 24.09.2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горобець О.С. подав на неї апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.99-101).

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 04.10.2024 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Горобець О.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року - було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто заявнику (а.с. 126-127).

В подальшому, 10.10.2024 року особисто правопорушник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.25-27).

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто її заявнику (а.с.136-137).

04 листопада 2024 року новий захисник ОСОБА_1 - адвокат Монастирна І.О. знову подала апеляційну скаргу, разом з клопотанням, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причин пропуску (а.с.139-144).

04 листопада 2024 року ОСОБА_1 знову особисто подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причин пропуску (а.с.201-206).

Вирішуючи питання, чи були причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними, Одеський апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений строк.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального права під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

В свою чергу, в обґрунтування поважних причин ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Монастирна І.О. посилаються на те, що ОСОБА_1 копію постанови суду від 17.05.2024 належним чином отримав лише 19.09.2024 року та без зайвих зволікань, у встановлений КУпАП 10-денний строк з дня отримання копії судового рішення, подав апеляційну скаргу. Раніше до цього дня ОСОБА_1 не знав про існування вказаного судового рішення та не міг отримати його копію з об`єктивних причин, оскільки з 07.05.2024 по 01.06.2024 був у відряджені, тобто протягом усього строку апеляційного оскарження.

Про існування вказаного судового рішення ОСОБА_1 дізнався, коли 17.09.2024 року він був зупинений працівниками поліції та притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1.а ПДР.

Водночас, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 17.09.2024 №188-НР командир маневренно-вогневої групи ОСОБА_1 з 18.09.2024 по 19.09.2024 року перебував у добовому наряді, а тому зміг ознайомитись зі станом розгляду справ та отримати копію судового рішення лише після виходу з добового наряду - 19.09.2024.

Однак, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для поновлення строку, виходячи з наступних обставин.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ст. 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується тим, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Крім того, у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» ЄСПЛ встановив, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого, і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , який був належним чином сповіщений про дату, час та місце слухання справи, яке було призначене на 17 травня 2024 року на 10:40 год, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с.74), довідкою про доставку судової повістки в електронному вигляді на його електронну адресу (а.с.73), яку він зазначав в своїх заявах як засіб комунікації, а також його заявою про відкладення слухання справи, що було призначене на 17 травня 2024 року, на 10:40 год. (а.с.77).

Копія оскаржуваної постанови суду була направлена та доставлена на електронну адресу ОСОБА_1 24 травня 2024 року (а.с.90), яку він особисто зазначав в своїх заявах як засіб комунікації ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Тобто, ОСОБА_1 , будучи учасником справи, надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заявах, які були адресовані суду (а.с. 41, 52, 69, 77) та використовував зазначену електронну пошту для листування з судом (а.с.11, 35), а тому слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом.

В свою чергу, зазначене покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них, а тому доводи ОСОБА_1 про те, що копію оскаржуваної постанови суду належним чином отримав лише 19.09.2024 не заслуговують на увагу та спростовуються довідкою про доставку електронного листа «Постанова від 17.05.2024» (а.с.90).

Крім того, зазначеним вище доводам була надана оцінка в постановах Одеського апеляційного суду від 04.10.2024 року та 24.10.2024 року.

Посилання ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Монастирної І.О.на те, що ОСОБА_1 не міг отримати копію судового рішення першої інстанції з об`єктивних причин, оскільки з 07.05.2024 по 01.06.2024 був у відрядженні, не можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки будь-яких доказів на підтвердження існування перешкод для реалізації права на захист, шляхом подання апеляційної скарги, принаймні в період з 01.06.2024 року по 17.09.2024 року, тобто вже після зазначеного вище періоду перебування у відрядженні, стороною захисту не надано та матеріали справи не містять.

Доказів неможливості звернутися з апеляційною скаргою 17 вересня по 24 вересня 2024 року скаржником суду не надано. З матеріалів адміністративної справи вбачається, що в період з 24.09.2024 по 24.10.2024 року ОСОБА_1 особисто та через свого представника неодноразово звертався з апеляційними скаргами разом з клопотаннями про поновлення процесуального строку, а саме:

Вперше - 24.09.2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горобець О.С. подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.99-101).

Постановою Одеського апеляційного суду від 04.10.2024 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Горобець О.С. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року - відмовлено, апеляційну скаргу повернуто заявнику (а.с. 126-127).

Вдруге - 10.10.2024 року особисто ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с.25-27).

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року було відмовлено, апеляційну скаргу повернуто її заявнику (а.с.136-137).

04 листопада 2024 року новий захисник ОСОБА_1 - адвокат Монастирна І.О. знову подала апеляційну скаргу, разом з клопотанням, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причин пропуску (а.с.139-144).

Крім того, 04 листопада 2024 року особисто ОСОБА_1 знову подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на поважність причин пропуску (а.с.201-206).

Посилання сторони захисту на те, що 31.10.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Монастирною І.О. було укладено договір про надання правової допомоги, не впливає на поважність причин пропуску пропущеного процесуального строку, який закінчився 27.05.2024 року, і навіть враховуючи дату отримання копії постанови правопорушником ОСОБА_1 , цей строк закінчився 29.09.2024 року.

Інших обставин, які були об`єктивно непереборними в період з моменту отримання копії оскаржуваної постанови до звернення правопорушником ОСОБА_1 з апеляційною скаргою, останній та його захисник - адвокат Монастирна І.О. в клопотанні не навели та підтверджуючих доказів не надали.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в своїй сукупності не можуть бути підставами для задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Керуючись ст.ст. 247, 287, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Монастирної Інги Олександрівни та ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року відмовити.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_1 - адвоката Монастирної Інги Олександрівни та ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути особам, які їх подали.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда