Провадження №: 3/755/6772/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2024 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Курило А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, безробітного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КпАП України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , 11 жовтня 2024 року о 22 годині 15 хвилин, був відсутній за місцем свого проживання, чим порушив правила та обмеження адміністративного нагляду.

У судове засідання ОСОБА_1 не з?явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суд не повідомив, крім того, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Зокрема, повідомлення про час та місце розгляду вказаної вище справи щодо ОСОБА_1 було розміщено на офіційній веб-сторінці Дніпровського районного суду м. Києва.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Главою 21 КпАП України передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватись у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» /рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 р. у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства»/.

Також, судом до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності застосовувався привід, однак забезпечити його явку у судове засідання доступними суду засобами не вдалося. Отже суд вжив усіх необхідних заходів для повідомлення особи та забезпечення його явки в судове засідання тому вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, згідно вимог ст.268 КпАП України.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення, рапорт, копії: довідки про звільнення, постанови, обмежень, довідки про кількість складених протоколів протягом року та стан їх розгляду, дійшов до наступного.

Стаття 7 КпАП України вказує на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Зокрема, згідно ст.251 КпАП України, процесуальними джерелами доказів є пояснення, речові докази, документи, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, висновки експертів.

Відповідно до ст.245 КпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 187 КпАП України передбачена відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду особами, щодо яких встановлено такий нагляд. Дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.04.2024 року ОСОБА_1 встановлено адміністративний нагляд із застосуванням певних обмежень /а.с.5-6/.

Також, відповідно до довідки про кількість складених протоколів протягом року та стан їх розгляду, ОСОБА_1 28 разів притягався до адміністративної відповідальності за ст.187 КпАП України та на нього накладалось адміністративне стягнення /а.с.8/.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КпАП України.

При накладенні стягнення, відповідно до ст.ст.33, 252 КпАП України, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, також враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, вважає, що на нього має бути накладено стягнення у виді штрафу.

Крім того, згідно ст. 40-? КпАП України, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку його накладено у розмірі визначеному ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року /зі змінами і доповненнями/.

Також, ч.1 ст.307 КпАП України передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України /ст.308 КпАП України/.

Керуючись ст.ст.33, 40-?, 187 ч.2, 252, 283-285, 289, 291, 294, 307, 308 КпАП України, ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд,-

п о с т а н о в и в:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п?ятнадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 255 /двісті п?ятдесят п?ять/ гривень.

Згідно з ч.1 ст.307 КпАП України штраф має бути сплачено протягом п`ятнадцять днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу.

У разі несплати штрафу у строк, встановлений ч.1 ст.307 КпАП України, відповідно до ст.308 КпАП України, у порядку примусового виконання постанови стягнути подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що на день винесення постанови становить 605 гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя Андрій КУРИЛО