ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10983/24

Провадження № 33/4820/548/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андрійчук Ірини Василівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2024 року, -

в с т а н о в и л а

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , головного спеціаліста Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області, особи з інвалідністю ІІ групи,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 1224, ст. 124, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Постановлено звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За постановою суду, ОСОБА_1 11.04.2024 року о 23 год. 10 хв., керуючи автомобілем марки "RENAULT KANGOO", номерний знак НОМЕР_1 , у м. Хмельницькому по вул. Прибузькій, 44, в порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_2 , після цього здійснив наїзд на транспортний засіб марки «FIAT DOBLO», номерний знак НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Після цього ОСОБА_1 , на порушення п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та цього ж дня о 23:10 в порушення 2.10 «є» Правил дорожнього руху вживав алкогольні напої після спричиненої ним дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з таким рішенням в частині притягнення його до відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, подав апеляційну скаргу, уточнивши вимоги якої, просив постанову у вказаній частині скасувати, та постановити нову, якою визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в іншій частині постанову залишити без змін.

Вказує, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки він не вживав алкогольні напої після вчинення адміністративних правопорушень. Натомість, алкоголь у кількості 1 пляшка коньяку він вжив до того як сів за кермо автомобіля (внаслідок неприязних стосунків із дружиною), дорожньо транспортну ж пригоду здійснив вже перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Його письмові пояснення щодо факту вживання алкоголю після дорожньо транспортної пригоди суд не може брати до уваги, оскільки викладена в них інформація не відповідає дійсності.

Також, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що такий пропустив з поважних причин.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП проголошена 07 червня 2024 року. Ні ОСОБА_1 , ні його захисник не були присутніми під час проголошення оскарженого рішення. Копію рішення ОСОБА_1 отримав лише 22.07.2024 року, що підтверджується відміткою на форзаці матеріалів справи. Отже, саме цього дня дізнався про мотиви прийнятого рішення. З апеляційною скаргою звернувся 24.07.2024 року.

Враховуючи, що доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з поважних причин не спростовуються матеріалами справи, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст. 129 ч. 1 п. 8 Конституції України), клопотання підлягає задоволенню, а строк на подачу апеляційної скарги поновленню.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андрійчук І.В. на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, тобто лише щодо ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Згідно з положеннями п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення суддя місцевого суду цих вимог закону не дотримався.

Так, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 11.04.2024 року о 23 год. 10 хв. у м. Хмельницький по вул. Прибузька, 44 вживав алкогольні напої після спричинення ним дорожньо транспортної пригоди, чим порушив п. 2.10 «є» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На підтвердження його винуватості у вчиненому суд зіслався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 558290 від 12.04.2024 року, письмові пояснення ОСОБА_1 , відеозапис з нагрудних камер поліцейських, схему дорожньо транспортної пригоди, результат тесту «Драгер» № 7510.

Однак, з таким висновком апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Диспозиція ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, тощо.

За ч. 1 ст. 130 КУпАП особа несе відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, тощо.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що 11.04.2024 року о 23 год. 10 хв. у м. Хмельницький по вул. Прибузька, 44, перебуваючи у салоні свого автомобіля марки RENAULT KANGOO, номерний знак НОМЕР_1 , випив пляшку коньяку. Після цього, вирішив перепаркувати автомобіль в інше місце. Розпочав рух заднім ходом та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER», номерний знак НОМЕР_2 . В подальшому здійснив наїзд на транспортний засіб марки «FIAT DOBLO», номерний знак НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На момент вчинення дорожньо транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкоголь до моменту вчинення дорожньо транспортної пригоди, тобто підтвердив факт керування ним транспортним засобом марки "RENAULT KANGOO", номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

Такі його пояснення узгоджуються із даними відеозапису, наявного в матеріалах справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції пояснив, що приїхав додому (м. Хмельницький по вул. Прибузька, 44) на автомобілі марки «RENAULT KANGOO». Одразу випив 0,5 л. алкогольного напою. Тоді вирішив перепаркувати даний транспортний засіб і розпочав рух заднім ходом. На це поліцейський йому відповів «Якщо Ви випили, то навіщо сідали за кермо автомобіля». В подальшому працівники поліції у присутності свідків провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та було встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння -2,15 %0. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився (файл clip_0, clip_2) (а.с. 13).

Відомостями із роздруківки приладу ««Drager Alcotest», тест № 418, підтверджується, що на момент проходження огляду у парах видихуваного повітря ОСОБА_1 міститься алкоголь 2,15 %0 (а.с. 6);

Даними із акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення на огляд водія транспортного засобу підтверджується, що у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координація рухів, результати огляду - 2,15 %0. Огляд проведений у присутності свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 5, 7).

Відомостями із письмових пояснень свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтверджується, що 12.04.2024 року о 00 год. 20 хв. у м. Хмельницький по вул. Прибузька у їх присутності ОСОБА_1 проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат огляду - 2,15 %0 (а.с. 8, 9).

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 11.04.2024 року о 23 год. 10 хв. керував автомобілем марки "RENAULT KANGOO", номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Drager Alcotest», результат тесту № 418 2,15 ‰. Від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до матеріалів справи (протокол серії ААД № 558299 від 12.04.2024 року) дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 130 КУпАП, диспозиція якої передбачає відповідальність, у тому числі, за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю, алкоголю.

Однак, під час апеляційного розгляду встановлено, що дії ОСОБА_1 кваліфіковано неправильно, оскільки останній вживав алкоголь до вчинення дорожньо транспортної пригоди, тобто до того, як розпочав рух автомобілем, а не після вчинення дорожньо транспортної пригоди.

Кодекс України про адміністративне правопорушення не містить норми, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тому у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011 року № 10-рп2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 746003) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄСПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄСПЛ.

Згідно з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення, згідно з національним законом або міжнародним правом; також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, дії ОСОБА_1 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 130 КУпАП на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Така перекваліфікація не порушує права ОСОБА_1 та не погіршує його становище.

Тому, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП постанову суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП слід скасувати та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Що стосується накладення стягнення, то апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 1224, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Більш серйозне правопорушення з числа вчинених є правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Тому, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 червня 2024 року в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП скасувати.

Прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В решті постанову залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу.

Штраф слід сплатити за наступними реквізитами (отримувач ГУК у Хмельницькій області, призначення платежу 21081300; Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37971775; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Номер рахунку (IBAN) UA 0022001; Код класифікації доходів бюджету 21081300 (протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 558299).

Стягувач Управління патрульної поліції у Хмельницькій області ДПП, місцезнаходження м. Хмельницький, провул. Коцюбинського, 352.

Боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 .

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Федорова Н.О.