Справа № 734/4026/24 Головуючий у 1 інстанції Бузунко О. А.
Провадження № 33/4823/878/24
Категорія - ст. 185 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю захисника адвоката Лабадіна І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Лабадіна І.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення, відповідно до ст.36 КУпАП, у виді адміністративного арешту строком 3 доби.

Строк адміністративного арешту визначено рахувати з моменту приведення постанови до виконання після набрання нею чинності.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, ОСОБА_1 , 05 вересня 2024 року, о 21 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї тещі ОСОБА_2 , а саме умисні дії, що полягали у висловлюванні в бік останньої нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи. Своїми діями міг завдати шкоду психологічному здоров`ю потерпілій.

Також, ОСОБА_1 05 вересня 2024 року, о 21 год. 20 хв., перебуваючи на території господарства АДРЕСА_1 , висловлюючись нецензурною лайкою в бік ОСОБА_2 , зламав хвіртку, чим порушував громадський порядок та спокій громадян.

Також, ОСОБА_1 , 05 вересня 2024 року, о 21 год. 20 хв., перебуваючи на території господарства АДРЕСА_1 , образливо чіплявся до ОСОБА_2 , на законну вимогу поліцейського СРПП ВП№1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області припинити адміністративне правопорушення, не відреагував, при цьому висловлювався в грубій формі на адресу поліцейського та погрожував.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Лабадін І.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях складу даних адміністративних правопорушень. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що жодних погроз чи інших дій психологічного характеру щодо ОСОБА_2 його довіритель не вчиняв, остання не є йому родичем, він не веде з нею спільне господарство, тому, на думку апелянта, у діях ОСОБА_1 не може вбачатись вчинення домашнього насильства. Також, посилається на те, що на відеозаписі не зафіксовано висловлювання останнього в бік ОСОБА_2 нецензурною лайкою, а тим більше пошкодження хвіртки. Акцентує увагу на тому, що докази агресивної та зухвалої поведінки ОСОБА_1 відсутні, він не застосовував фізичну силу, та дозволив надіти на себе кайданки, а тому вважає, що останнього було безпідставно притягнуто до адмінвідповідальності, за обставин зазначених у протоколах.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

При цьому, в судовому засіданні захисник зазначив, що ОСОБА_1 не заперечував щодо розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ст. 173 КУпАП дрібне хуліганство полягає у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

Дрібне хуліганство характеризується умислом, тобто особа, яка здійснює дрібне хуліганство, розуміє, усвідомлює, що своїми діями вона порушує громадський порядок і бажає або свідомо допускає прояв неповаги до суспільства.

Суть даного правопорушення зводиться до вчинення таких дій, що привели до порушення громадського порядку і спокою громадян.

Необхідно зазначити, що нецензурна лайка це одна з грубих форм неповаги до громадської моральності, непристойні висловлювання, різновид словесної брутальності, які висловлені публічно в місці, де можуть бути і були почуті людьми. Хоча словесне хуліганство не загрожує життю та здоров`ю, проте використання нецензурних слів виявляє грубе, образливе ставлення до оточуючих незалежно від їх кількості, у зв`язку з чим, доводи апелянта, в цій частині, позбавлені підстав.

Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми.

Згідно пункту 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VІІІ, під домашнім насильством слід розуміти діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство (п. 14 ч. 1 ст. 1 вказаного вище Закону), як форма домашнього насильства, включає в себе словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За вказаних підстав, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_2 є особою, яка потерпіла від домашнього насильства, яке вчинене відносно неї ОСОБА_1 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків. Правопорушення вважається закінченим з моменту виникнення злісної непокори законним розпорядженням або вимогам поліцейського.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП викладений у постанові місцевого суду, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами в їх сукупності, а саме:

- відомостями, які містяться у протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАД: №263249, №263250, №263271 від 05 вересня 2024 року, які офіційно засвідчують факт учинення ОСОБА_1 неправомірних дій, і є одними із джерел доказів в силу положень ст. 251 КУпАП (а.с.3,13,22);

- копією термінового заборонного припису стосовно кривдника /який ОСОБА_1 не оскаржений (а.с.4);

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (а.с.5);

- письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 (а.с.7), де остання вказувала на обставини, які мали місце 05.09.2024 року, при яких ОСОБА_1 поводив себе неадекватно, висловлювався у її бік нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою. Дані дії вчиняє не вперше;

- відеозаписами подій, які мали місце 05.09.2024 року, за участі ОСОБА_1 (а.с.11), зміст яких підтверджує обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, та висновки місцевого суду про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП.

Із даних відеозаписів, вбачається, що ОСОБА_1 поводив себе зухвало та агресивно, не реагував на вимоги працівників поліції при виконанні ними службових обов`язків. Зважаючи на таку поведінку ОСОБА_1 працівники поліції застосували до нього кайданки.

Застосування спецзасобів у виді кайданок до ОСОБА_1 у даному випадку було виправданим та не може свідчити про незаконний примус. Також, незважаючи на досить агресивну поведінку ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції, останні досить терпляче і толерантно спілкувались з ним, та не чинили на нього будь-якого тиску, вказували, щоб останній покинув територію домогосподарства, на яке він постійно намагався потрапити, де перебувала потерпіла, але він не реагував, відверто ігнорував вимогу поліцейських, які тривалий час нічого не могли з ним зробити. При цьому, ОСОБА_1 висловлювався в грубій формі на адресу поліцейського та погрожував.

Отже, жодних порушень з боку працівників поліції, на переконання суду апеляційної інстанції, не було.

Наведені докази є належними і допустимими, на основі яких у визначеному законом порядку в повній мірі встановлено наявність адміністративних правопорушень, та винуватість ОСОБА_1 у їх вчиненні.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколів щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять.

Також, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які б давали підстави вважати, що працівник поліції, який склав протоколи про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП, був упереджений при їх оформленні та складанні, що у нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Доводи апелянта про те, що батьки колишньої дружини його довірителя спровокували з останнім конфлікт, не підтверджуються матеріалами справи та розцінюються як спосіб захисту та намагання уникнути адміністративної відповідальності.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією статті, яка є найбільш суворою, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчинених правопорушеннях, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Лабадіна І.О. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2, 173, 185 КУпАП без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач