ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли з Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№133090 від 20.09.2024 року, встановлено, що 20.09.2024 року о 12-23 годині в м.Запоріжжя, вул. Прибрежна автомагістраль ЛЕП6.75 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volvo V50 д.н. НОМЕР_2 при цьому був позбавлений права керування транспортними засобами, правопорушення вчинено повторно протягом року притягався до відповідальності постановою ЕНА 1985699 від 24.04.2024 року за частиною 4 ст. 126 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

24.10.2024 р. на адресу суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 в яких він зазначає, що він є військовослужбовцем, 20.09.2024 року знаходився у м.Запоріжжя у справах підрозділу військової частини, завозив речі до м.Запоріжжя з Вермівського напрямку фронту Донецької області після відбуття ним зміни на лінії бойового зіткнення і у той день у їх підрозділі не знайшлося вільного військовослужбовця, який міг це зробити. За кермо йому довелося сісти, оскільки ситуація вимагала швидкого прийняття такого рішення.

В судовому засіданні 07.11.2024 року ОСОБА_1 надав пояснення, що дійсно він керував транспортним засобом д.н. НОМЕР_2 , проте з огляду на терміновість виконання завдання пов`язаного зі службою і відсутністю інших військовослужбовців, він змушений був сісти за кермо, бо виконання цього завдання було невідкладне і потребувало як найшвидшого доставлення обладнання і речей. Він пересувався по місту Запоріжжю у межах ПДР, але з`їжджаючи з мосту незначно перевищив швидкість, про що дуже шкодує і був зупинений працівниками поліції. Штраф за це він вчасно сплатив. Просив закрити провадження у справі за малозначністю.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та службову характеристику, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Невиконання пункту 2.1 а ПДР України (повторно протягом року) має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП. Частина 5 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, в даному випадку за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Правовими нормами ст. 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Вчинення протиправного діяння в стані крайньої необхідності представляє собою дії правопорушника спрямовані на усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, встановленому порядку управління, але за умов, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунена іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена.

Згідно службової характеристики ТВО командира взводу БпАК військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 солдат ОСОБА_1 , снайпер 2 категорії відділення снайперів зенітного ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки на даний час прикомандирований та виконує функції пілота в групі безпілотних літальних апаратів 204 окремого батальйону Сил ТрО ЗСУ за місцем служби характеризується позитивно, в бойових умовах проявив себе як наполегливий та вмотивований військовослужбовець що відзначено відповідними гнагородами, у службовій діяльності не схильний до швидких та необдуманих рішень, до результатів своєї діяльності ставиться критично, вміє об`єктивно оцінити обстановку та вжити дієвих та доречних заходів.

Військовослужбовець ОСОБА_1 керуючи 20.09.2024 року о 12-23 годині в м.Запоріжжя, вул. Прибрежна автомагістраль ЛЕП6.75 транспортним засобом Volvo V50 д.н. НОМЕР_2 , діяв у стані крайньої необхідності, так як виконував обов`язки військової служби, пов`язані із захистом України.

За викладених обставин ОСОБА_1 , який діяв у стані крайньої необхідності, на підставі ст. 17 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при вчинені дії особою у стані крайньої необхідності.

Ураховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 245,247,280, 283,284,287,288, 289 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя Ю.В. Апаллонова