П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові у справі відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КпАП), установила:

постановою цього місцевого суду від 20.12 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП та накладено на неї відповідне адміністративне стягнення.

На цей час, враховуючи надходженння заяви захисника потерпілої - адвоката Соляника Д.П. від 08.01.2024, необхідним є виправлення у цьому судовому рішення описки щодо розміру штрафу, оскільки в постанові вказано «170 (сто сорок) гривень», а дійсним є «170 (сто сімдесят) гривень».

За таких умов розглянувши вказане питання надходжу таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права (див. у т.ч. постанову ВС від 25.02.20 у справі № 619/1205/17).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються […] процесуального права. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

КпАП не містить у собі алгоритму виправлення описок, однак, враховуючи позицію ВП ВС у справі № 2-591/11 щодо інституту аналогії, слід урахувати, що згідно ст. 379 КПК суд має право за власною ініціативою […] виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, […] незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

По суті питання (описки) Велика Палата Верховного Суду в т.ч. вказала, що описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання ПІБ, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 9901/87/19).

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо (див. ухвалу ВП ВС від 20.11.2019 у справі № 194/1149/17).

В цій справі допущено описку щодо прізвища особи. Така описка, хоча і є механічною, однак має істотний характер, відповідно і підлягає виправленню враховуючи орієнтири окреслені ВП ВС з цього питання в наведених вище справах.

На підставі викладеного, керуючись ст. 283-285, 304 КпАП України, суддя постановила:

виправити описку в постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року в справі № 755/19031/23 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КпАП, в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, у зв`язку з чим замість «170 (сто сорок) гривень» уважати дійсним «170 (сто сімдесят) гривень».

Постанова, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року в справі № 2-рп/2015, оскарженню не підлягає.

С у д д я Оксана БІРСА