Номер провадження: 33/813/1957/24
Справа № 522/5985/24
Головуючий у першій інстанції Переверзева Л.І.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Тьосової Я.В.,

захисника - Берзінь С.Л.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

представника потерпілої ОСОБА_2 - адвоката Блажиєвої О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника Берзінь С.Л. на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року, щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 09.04.2024 року, о 19:21 год., ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , ображав, принижував честь та гідність, штовхав свою колишню дружину ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насилля фізичного характеру, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді, захисник Берзінь С.Л. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість постанови, стверджує про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Захисник зазначає, що постанова винесена без повного та всебічного розгляду справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування відсутності в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, оскільки фактично в основу доведеності вини суд поклав лише покази потерпілої ОСОБА_2 , які не підтверджені іншими доказами.

Захисник звертає увагу, що місцевим судом не враховано пояснення ОСОБА_1 , відповідно до яких він потерпілої не чіпав, а словесний спір виник з приводу поділу майна.

Крім того, захисник вказує на відсутність доказів щодо відсутності фізичної шкоди здоров?ю потерпілої, зокрема відсутні медичні документи та пояснення свідків.

Судовий розгляд в апеляційному суді проведено за відсутністю потерпілої ОСОБА_2 , яка будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду, в судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

Представник потерпілої - адвокат Блажиєва О.О. вказала про можливість апеляційного розгляду за відсутності потерпілої ОСОБА_2 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженої постанови, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників справи на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити; представника потерпілої - адвоката Блажиєвої О.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи; суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду даної справи про адміністративне правопорушення суддя першої інстанції наведених вище вимог закону не дотримався, оскільки з необхідною та достатньою повнотою не встановив фактичні обставини справи, надав невірну оцінку доказам по справі, та дійшов помилкового висновку про доведеність наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Апеляційним судом встановлено, що висновки судді першої інстанції про доведеність факту події домашнього насилля та наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами.

Так, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №303403 від 09.04.2024 року, ОСОБА_1 09.04.2024 року, о 19:21 год., за адресою: АДРЕСА_1 , ображав, принижував честь та гідність, штовхав свою колишню дружину ОСОБА_2 , чим вчинив домашнє насилля фізичного та психологічного характеру.

У судому засіданні місцевого суду ОСОБА_1 вину не визнав, пояснив, що у нього з колишньою дружиною ОСОБА_2 існує тривалий конфлікт з приводу поділу майна. Під час чергового спілкування з дружиною, у останньої сталася істерика та вона викликала поліцію. Однак, ОСОБА_1 наполягав, що потерпілу не чіпав, домашнього насильства не вчиняв.

Мотивуючи свій висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суддя місцевого суду в оскарженій постанові послався у якості доказів на:

- заяву ОСОБА_2 від 09.04.2024 року, в якій вона просила прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 09.04.2024 року, о 19:21 год., за адресою її мешкання ображав та принижував її, схопив за шию та штовхнув, внаслідок чого вона злякалася та викликала поліцію;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.04.2024 року, згідно якої рівень небезпеки ОСОБА_1 , як кривдника, по відношенню до постраждалої особи ОСОБА_2 визначено як низький.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 09.04.2024 року, без підтвердження належними доказами в справі, не може бути доказом винуватості особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

Тобто, фактично в матеріалах справи, окрім заяви та пояснень потерпілої ОСОБА_2 на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , інші докази відсутні, оскільки ні протоколів допитів свідків, які підтвердили вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 09.04.2024 року, ні медичних документів, відповідних медичних довідок, висновку судово-медичного експерта на підтвердження можливого фізичного насильства, про яке вказано в протоколі матеріали справи не містять.

Водночас поза увагою місцевого суду залишилось наступне.

Диспозицією ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Водночас, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Місцевим судом зазначено в постанові, що ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_2 , оскільки ображав, принижував честь та гідність, штовхав останню, чим вчинив домашнє насилля фізичного характеру.

Однак, місцевий суд не врахував, що докази вчинення фізичного насильства щодо ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд наголошує, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілій. Разом з тим, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілої або іншими доказами (наприклад аудіо/відео фіксацією), що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

З метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, апеляційним судом викликалась потерпіла ОСОБА_2 , яка в судове засідання не з`явилась, своїх пояснень суду не надала, що перешкодило перевірити її покази надані в суді першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 наполягав на тому, що ні фізичного, ні психологічного насильства до колишньої дружини ОСОБА_2 не вчиняв.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно оскарженої постанови місцевий суд виключив вчинення насильства психологічного характеру, яке було зазначене в протоколі щодо ОСОБА_1 . Проте, відповідного обґрунтування причин зміни суті правопорушення з посиланням на відповідні докази судом не зазначено.

Також апеляційний суд звертає увагу, що місцевий суд в мотивувальній частині постанови не зазначив чіткої кваліфікації дій ОСОБА_1 , із зазначенням частини та статті закону та всіх кваліфікуючих ознак адміністративного правопорушення, винуватість якого визнана місцевим судом доведеною.

З огляду на наведене, визнання ОСОБА_1 винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у вчиненні домашнього насильства, без підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами, є необґрунтованим.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про незаконність складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП та відсутність в його діях складу зазначеного правопорушення, є слушними.

Враховуючи викладене та оцінивши наявні в матеріалах провадження докази, апеляційний суд вважає, що висновок судді першої інстанції стосовно того, що в діях ОСОБА_1 містяться ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, є необґрунтованим та безпідставним.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки досліджені апеляційним судом докази вказують на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-1 КУпАП, з урахуванням встановлених судом обставин та положень п.2 ч.8 ст.294 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника Берзінь С.Л. - задовольнити.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим за ч.1 ст.173-2 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський