Доповідач: Денісов В. П.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя Волинського апеляційного суду Денісов В.П., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бакаєвича А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік.

Також стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 27.06.2024 о 22.15 год. в м. Луцьку по вул. Гулака Артемовського. 7, керував автомобілем «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_1 із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), однак від проходження медичного огляду відмовився, чим порушив вимоги, передбачені п.2.5 ПДР.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не оспорюючи факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вважає постанову судді в частині накладеного стягнення необґрунтованою. Вказує, що накладаючи стягнення суд першої інстанції помилково не застосував аналогію права, а саме положення ст.69 КК України. Посилається на те, що вину у вчиненому визнає повністю, відшкодував заподіяні збитки, є військовослужбовцем на посаді водія. Просить постанову судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи про адміністративні правопорушення, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу і просили постанову судді в частинні накладеного стягнення скасувати, приходжу до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги.

Висновки судді про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у передбаченому законом порядку, належно дослідженими і оціненими судом доказами у їх сукупності.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому висновок судді в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Щодо доводів апелянта про призначення йому адміністративного стягнення, за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, то такі доводи є безпідставними враховуючи таке.

Отримуючи посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами, ОСОБА_1 фактично взяв на себе обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, тобто на ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, яке визнано законодавством джерелом підвищеної небезпеки, покладено обов`язок неухильно дотримуватись правил дорожнього руху.

Санкція частини 1 статті 130 КУпАП є безальтернативною та передбачає лише один вид стягнення на водіїв у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно.

Крім того, Законом України від 16.02.2021 року № 1231-ІХ заборонено застосування статей 21 та 22 КУпАП, до правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП, передача матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, звільнення від адміністративної відповідальності за малозначністю правопорушення.

Твердження захисника про те, що норми КУпАП не містять аналогічної норми, яка передбачена ст.69 КК України, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими, адже положення КУпАП містять ст.22 КУпАП.

Так, згідно вимог вказаної норми закону при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Проте, згідно примітки до ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частинами третьою і четвертою статті 51, частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - п`ятою статті 126, статтями 130 та 161-1 цього Кодексу.

Отже, законодавець заборонив застосування положень ст.22 КУпАП до правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП.

Тому стягнення за ст.130 КУпАП передбачає для водіїв лише стягнення виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

За наведених обставин твердження ОСОБА_1 про застосування щодо нього положень ст.69 КК України є необґрунтованими та суперечать положенням КУпАП, оскільки при накладенні стягнення в справах про адміністративні правопорушення, застосовуються приписи КУпАП.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, є військовослужбовцем, від його дій тяжких наслідків не настало, однак, враховуючи характер вчиненого діяння та значну суспільну небезпеку правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, зокрема те, що керування джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння може привести до тяжких наслідків, ОСОБА_1 як водій, керуючи джерелом підвищеної небезпеки з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, при цьому усвідомлюючи, що це заборонено законом та становить небезпеку для оточуючих, проігнорував таку заборону.

З огляду на зазначені обставини в їх сукупності, що відсутні законні можливості для скасування постанови в частині накладення адміністративного стягнення та застосування щодо ОСОБА_1 положень ст.69 КК України.

Підстави для скасування оскаржуваної постанови і застосування щодо ОСОБА_1 положень ст.69 КК України з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року щодо нього без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.П. Денісов