Справа № 487/8213/24
Провадження № 3/487/2127/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Лагода А.А., при секретарі Мамчур К.Е., потерпілого ОСОБА_1 , особи що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , захисника Семенова Ю.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживаючого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу про адміністративну відповідальність від 12.09.2024 серії ЕРП1 № 128079, 12.09.2024 о 18 год. 20 хв. в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі перехрестя з вул. 8 Березня, 21 водій ОСОБА_2 керував т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної дистанції та при перестроюванні з центральної смуги в крайню ліву здійснив зіткнення з т/з БМВ д.н.з. НОМЕР_3 . В результаті ДТП т/з отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаним ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3.б, 10.1, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративну відповідальність від 12.09.2024 серії ЕРП1 № 128136, 12.09.2024 о 18 год. 20 хв. в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі перехрестя з вул. 8 Березня, 21 водій ОСОБА_2 керував т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає дійсності). Вказаним, особа порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою від 11.11.2024 справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП , ст. 124 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та його захисник в судовому засіданні просили провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, при цьому додали що ДТП сталося не з вини особи що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки останній автомобілем не керував, а керував свідок ОСОБА_3 та ДТП сталось саме з його вини. Підстав для проходження ОСОБА_2 освідування на стан алкогольного сп`яніння також не було оскільки відсутній сам факт керування транспортним засобом.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 при вирішенні питання щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ст.124, ч.1 ст.130КУпАП, покладався на розсуд суду, посилаючись на те що, що йому достеменно не відомо з чиєї саме вини сталося ДТП, а саме хто перебував за кермом т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 під час скоєння ДТП він не може вказати.

Вислухавши особу, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вимогами ст.252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно пункту 2.3.б, 10.1, 13.1 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Стаття 130 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі за текстом ПДР), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 вину в порушенні ПДР України не визнав, пояснивши, що під час події ДТП, що сталася 12.09.2024 в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі перехрестя з вул. 8 Березня за кермом не перебував, а під час ДТП знаходився на пасажирському сидінні т/з Volkswagen Tiguan, що належить його матері. При цьому додав, що в той день він вживав алкоголь та поросив свого знайомого ОСОБА_3 відвести його додому. Під час події ДТП за кермом перебував саме ОСОБА_3 , який полишив місце події. Одразу після ДТП ОСОБА_2 вийшов з автомобіля та рушив до водія т/з БМВ з якого вийшов чоловік, яким виявився ОСОБА_1 та вони намагались вирішити питання на місці, але у зв`язку із тим що не дійшли згоди потерпілий викликав поліцію. По приїзду поліції ОСОБА_2 заперечував факт його керування транспортним засобом та зазначав, що він не скоював ДТП та не заперечував проти того що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та відмовився пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку із тим, що не керував т/з Volkswagen Tiguan. Під час огляду відео фіксації ДТП наданих потерпілим правоохоронним органам, ОСОБА_2 зазначив, що він не перебував за кермом т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 .

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 показав суду, що 12.09.2024 під час події ДТП він керував т/з БМВ, рухаючись по просп. Центральному м. Миколаєва в напрямку вул. Пушкіна м. Миколаєва, в районі перехрестя з вул. 8 Березня зупинився на забороняючий червоний сигнал світлофору. Після зупинки одразу відчув удар в задню частину автомобіля та його авто відкинуло уперед. Обернувшись побачив т/з Volkswagen Tiguan, який проїхав далі та зупинився не перехресті. Згодом до потерпілого підійшов ОСОБА_2 , який був з ознаками алкогольного сп`яніння та зазначив, що є власником т/з Volkswagen Tiguan і намагався вирішити питання без виклику патрульної поліції. Під час розмови потерпілий бачив також іншу особу яка була в автомобілі Volkswagen Tiguan, яка забирала сумку «барсетку» із транспортного засобу та покинула місце ДТП. Через те, що не дійшли згоди потерпілий був вимушений викликати поліцію. Підтвердити, що саме ОСОБА_2 перебував за кермом т/з Volkswagen Tiguan під час події ДТП потерпілий не може, оскільки цього не бачив. Також додав, що побачив ОСОБА_2 , коли останній був на відстані 2 3 м від т/з Volkswagen Tiguan та з якої частини автомобіля останній виходив не бачив, оскільки в цей момент перевіряв стан його пасажирки ОСОБА_4 .

Допитаний у якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що 12.09.2024 під час події ДТП, що сталась в м. Миколаєві по пр. Центральному в районі перехрестя з вул. 8 Березня саме він керував т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 . При цьому додав, що в цей день його товариш ОСОБА_2 попросив його відвести на його транспортному засобі, оскільки вживав алкогольні напої. Після ДТП свідок забрав своїх речі та покинув місце події ДТП, оскільки викликали поліцію та він боявся що його можуть забрати до ТЦК. Під час огляду відео фіксації ДТП наданих потерпілим правоохоронним органам, свідок зазначив, що саме він перебував за кермом т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно письмових пояснень до протоколів, наданих 12.09.2024 потерпілим ОСОБА_1 у ДТП винен водій т/з Volkswagen Tiguan д.н.з. НОМЕР_2 , про особу якого йому стало відомо згодом.

Надані до протоколу матеріали відеофіксації містять фіксування розташування транспортних засобів яке відповідає схемі ДТП. Також містять фіксацію спілкування посадових осіб правоохоронних органів із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на яких зафіксовано заперечення ОСОБА_2 щодо керування т/з Volkswagen Tiguan та його вини у ДТП. Також, ОСОБА_2 визнає, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, однак відмовляється від освідування на стан сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом.

Пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, свідка та матеріали відео фіксації не дають суду підстав вважати поза розумним сумнівом, що ДТП сталося саме з вини ОСОБА_2 .

Крім того суд зазначає наступне.

За положеннями статті 9 КУпАП адміністративним порушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Зокрема диспозиції ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП регламентується відповідальність особи за вчинення правопорушення за умов керування особою транспортним засобом.

Тому для правильної кваліфікації вищенаведених дій особи суду слід встановити факт керування цією особою транспортним засобом.

При тому основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами, на які повинен звертати увагу суд, визначено у ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», де, крім правових (законних) підстав, наведені ще фактичні підстави, коли керування транспортним засобом здійснюється особою не залежно від наявності в неї права на керування.

Тлумачення терміну «керування транспортним засобом» наведено і в пункті 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом кваліфікується, як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Тобто керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Отже, факт керування у справі про адміністративне правопорушення повинен бути підтверджений будь-яким доказом, яким його зафіксовано за допомогою відеозапису, фотофіксації, письмових пояснень правопорушника або свідків тощо.

Разом з тим такі докази у справі відсутні. Єдиним доказом який покладений в основу протоколів серії ЕРП1 № 128079 та серії ЕРП1 № 128136 від 12.09.2024, щодо винуватості ОСОБА_2 є пояснення потерпілого, який згідно письмових пояснень «згодом дізнався хто був водієм т/з Volkswagen Tiguan» та який в судовому засіданні зазначив, що йому достеменно не відомо хто був за кермом вищевказаного автомобіля під час події ДТП.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12,2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.cт.283, 284КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Враховуючи наведене та без підтвердження факту керування особою транспортним засобом, суд вважає наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП не доведеним, оскільки вони не ґрунтується на об`єктивних даних, що є у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити за відсутністю події адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 221, 247, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя А.А. Лагода