23.02.2024
Справа № 744/162/24
Провадження № 3/744/247/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Висоцькій Т. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області матеріали, які надійшли від Новгород-Сіверського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, пенсіонерки, згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , такої, що протягом року двічі притягалася до адміністративної відповідальності: 1) 20.01.2024 ПОГ СП Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області за ст. 176 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень 00 копійок; 2) 20.01.2024 ПОГ СП Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області за ч. 1 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням стягнення у виді штрафу у розмірі 85 гривень 00 копійок,

за ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, Новгород-Сіверським районним відділом поліції ГУНП в Чернігівській області особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , поставлено до вини те, що вона 19 січня 2024 року близько 09 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснила продаж 0,5 л ныбито алкогольних напоїв домашнього виробництва, виготовлених на основі харчового спирту з вмістом спирту етилового понад 0,5% об`ємних одиниць з рук за ціною 60 гривень 00 копійок, чим, на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушила правила торгівлі алкогольними напоями та п. 7 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Продаж здійснено громадянину ОСОБА_2 , що мешкає по АДРЕСА_2 .

У судове засідання ОСОБА_1 не прибула, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 14), за змістом якої свою провину не визнала повністю та просила справу закрити.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, за наведених вище обставин вважає за необхідне провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з таких підстав.

17 липня 1997 року Верховна Рада України ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), тому вона є частиною національного законодавства України, і підлягає застосуванню нарівні з національним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (Заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди уповноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Згідно із статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоячих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності доведеного доказами факту вчинення адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Так, згідно п. 14.1.5. ст. 14 Податкового кодексу України алкогольні напої продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД. Відповідно до вимог п. 215.1 ст. 215 Податкового кодексу України алкогольні напої належать до підакцизних товарів.

Отже, окрім не підтверджених нічим відомостей протоколу про адміністративне правопорушення у справі відсутні належні і допустимі докази, які б указували на вчинення торгівлі саме алкогольними напоями ОСОБА_1 , оскільки невстановлена спиртова суміш, згідно приведеного вище судом законодавства, не є алкогольним напоєм, а за її реалізацію встановлена відповідальність за ч. 2 ст. 177-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до основоположної презумпції, закладеної у норми ст. 62 Конституції України, котру суд вважає слід застосовувати і при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, оскільки у справі не присутні належні і допустимі докази щодо продажу ОСОБА_1 алкогольних напоїв, справу щодо неї за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням слід закрити за відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 221, п. 1 ст. 247, ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадженням закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником або прокурором до Чернігівського апеляційного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня винесення постанови апеляційної скарги.

Суддя: О. І. Гнип