ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/1444/22 Номер провадження 33/814/123/24Головуючий у 1-й інстанції Бородіна Н.М. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., за участі прокурора Гайдар О.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Попенка Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 29 червня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки с.Лук`янці Харківської області, громадянки України, яка працює психологом групи кадрового забезпечення батальйону конвойної служби ГУНП в Харківській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-6 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 496 гривень 20 копійок.

За постановою судді, ОСОБА_1 , будучи психологом групи кадрового забезпечення батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області та згідно п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, у порушення вимог п. 2, 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» 26.02.2021 о 10.09 год. шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК відповідної форми подала за місцем знаходження Головного управління Національної поліції в Харківській області, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на суму 742605,38 грн, тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання цієї декларації, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі адвокат Попенко Д.В. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції 29.06.2022 ухвалив постанову щодо ОСОБА_1 на 20 днів пізніше, ніж встановлений ч. 4 ст. 38 КУпАП шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення, суд помилково встановив початок перебігу цього строку з 01.02.2022, тобто, з дати складення адміністративного протоколу №02/22 від 01.02.2022 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, оскільки перебіг процесуального строку розгляду адміністративного провадження суд мав встановити саме з дати виявлення правоохоронним органом у діях ОСОБА_1 вищезазначеного адміністративного правопорушення, що насправді відбулося 09.12.2021.

На переконання апелянта, процесуальний строк почався з 09.12.2021 - дати закінчення уповноваженою особою НАЗК заступником керівника другого відділу Управління обов`язкових повних перевірок повної перевірки декларації ОСОБА_1 , щорічної за 2020 рік, що також підтверджується і тим фактом, що саме з цієї дати відповідно висновків у п. 4.1 Довідки НАЗК №876/21 відбулося виявлення недостовірних даних у декларації ОСОБА_1 на суму 742 605,38 грн., і у діях декларанта встановлені ознаки правопорушення.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини справи всебічно, повно і об`єктивно, внаслідок чого, залишився не встановленим факт вчинення ОСОБА_1 діяння з необережності, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Як вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , заповняючи декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, необережно подала недостовірні відомості, так як при цьому була неуважна, нервувала, доглядаючи та піклуючись за фактично паралізованим, лежачим рідним батьком ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_1 подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік - 26.02.2021 о 10:09 год., а уточнену декларацію подала 07.05.2021 після отримання роз`яснень НАЗК.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, згідно клопотання надісланого на електронну адресу Полтавського апеляційного суду особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та адвокат Попенко Д.В. прохали здійснити апеляційний розгляд справи за їх відсутності, з урахуванням вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

За положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Всупереч тверджень апеляційної скарги наведені вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останньої у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією від 01 лютого 2022 року №02/22, згідно з даними якого ОСОБА_1 будучи психологом групи кадрового забезпечення батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області та згідно п. п. «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, у порушення вимог п. 2, 7 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» 26.02.2021 о 10.09 год. шляхом заповнення на офіційному веб-сайті НАЗК відповідної форми подала за місцем знаходження Головного Управління Національної поліції в Харківській області, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, завідомо недостовірні відомості у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, які відрізняються від достовірних на суму 742605,38 грн, тобто на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на дату подання цієї декларації, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 4 ст. 172-6 КУпАП.

Частина 4 ст.172-6 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Завідомо недостовірні відомості - слід розуміти інформацію, що має неправдивий, хибний характер, який суб`єкт декларування усвідомлював або міг усвідомлювати на момент подання декларації (такої, що повністю або частково не відповідає дійсності).

Відповідно до абз. 3 Примітки до ст. 172-6 КУпАП відповідальність за цією статтею настає за подання завідомо недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, настає у випадку, якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму від 100 до 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності, на яку поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було добре відомо про її обов`язок внесення до декларації достовірних відомостей.

Встановлено, що на початку заповнення щорічної декларації за 2020 рік ОСОБА_1 ознайомилась з Правилами заповнення форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про що проставила відповідну відмітку.

Крім того, після заповнення всіх розділів вказаної декларації вона ознайомилась із внесеними до неї відомостями та проставила відповідну позначку про підтвердження правильності даних, після чого подала цю декларацію шляхом накладення електронного цифрового підпису.

У відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII у декларації зазначаються відомості : об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від суми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Усупереч п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону № 1700-VII у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» щорічної декларації за 2020 рік ОСОБА_1 не зазначила відомості про квартиру загальною площею 61,5 кв.м, розташовану за адресою: Семінарська, буд.46, реєстраційний номер 01, вартістю 707 250,00 грн, яка з 19.06.2019 перебуває у її строковому платному володінні та користуванні.

Відповідно до п. 1.1 договору фінансового лізингу від 19.06.2019 №ФЛ201900082, укладеного між ОСОБА_1 та Державною іпотечною установою (), Лізингодавець (Державна іпотечна нова) зобов`язується передати в строкове платне володіння та користування об`єкт житлової нерухомості, що належить Лізингодавцю на праві власності, а Лізингоодержувач ( ОСОБА_1 ) зобов`язується прийняти об`єкти житлової нерухомості, володіти та користуватися ним протягом усього строку Фінансового лізингу.

Згідно з п. 9.2 вказаного договору він набуває чинності з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації і діє до 01.10.2034 та до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Так, вказаний договір 19.06.2019 посвідчено нотаріусом та 19.06.2019 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Договір фінансового лізингу ОСОБА_1 укладено особисто, що свідчить про її обізнаність, у тому числі, із виникненням у неї права володіння та користування квартирою.

Таким чином, ОСОБА_1 у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» щорічної декларації за 2020 рік зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 707 250,00 грн, чим не дотрималась вимог п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону.

Крім того, усупереч п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації за 2020 рік ОСОБА_1 не зазначила відомостей про свій дохід у розмірі 35 295,11 грн як компенсацію частини лізингових платежів, які сплачено Головним управлінням Національної поліції в Харківській області Державній іпотечній установі за ОСОБА_1 .

Встановлено, що на підставі договору про компенсацію частини лізингових платежів від 19.06.2019 № ДК201900086 за 2020 рік Головним управлінням Національної поліції в Харківській області сплачено Державній іпотечній установі за ОСОБА_1 35 295,11 грн, у тому числі: 13 781,28 грн - частина вартості житла та 21 513,83 грн - винагорода за фінансовим лізингом, що підтверджується довідкою Державної іпотечної установи від 16.11.2021 №4637/11/3.

Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації за 2020 рік ОСОБА_1 зазначила недостовірні відомості про розмір та джерело доходу, отриманого нею у вигляді аліментів у розмірі 33 130,00 грн. Так, джерелом доходів у вказаній декларації вказано Головне управління Національної поліції в Харківській області. Проте згідно з інформацією Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та Головного управління Національної поліції в Харківській області джерелом вказаного доходу є ОСОБА_3 , сума доходу становить 33 190,27 грн.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Харківській області від 07.12.2021 № 1306 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачено аліментів в розмірі 33 190,27 грн. Різниця в сумі складає 60,27 грн.

Отже, ОСОБА_1 у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» щорічної декларації за 2020 рік зазначила недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 35 355,38 грн., чим не дотрималась вимог п. 7 ч. 1 ст. 46 Закону.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічної за 2020 рік, зазначила завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на загальну суму 742605,38 грн.

Визнаючи ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 172-6 КУпАП, суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях останньої складу зазначеного адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки цей висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин даної справи, що стосуються часу, суті адміністративного правопорушення та вини вказаної особи у його вчиненні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів правильність висновків суду по справі не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що в діях ОСОБА_1 не було умислу на подачу недостовірних відомостей до декларації та вчинення такого діяння з необережності суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки ОСОБА_1 особисто заключала договори та була обізнана про умови договору фінансового лізингу від 19.06.2019 №ФЛ201900082, договору про компенсацію частини лізингових платежів №ДК 201900086 від 19.06.2019, реєстрацію права на квартиру на умовах лізингу, отримувала особисто аліменти, та, як суб`єкт декларування, зобов`язана була вносити достовірні відомості до декларації за 2020 рік.

Та обставина, що заповняючи декларації ОСОБА_1 була неуважною через піклування про хворого батька жодним чином не звільняло її, як суб`єкта декларування, від виконання обов`язку подати щорічну декларацію з достовірними відомостями та не спростовує факту вчинення особою адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції не врахував те, що на момент складання протоколу та розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

При перевірці дотримання строків накладення на особу адміністративного стягнення за вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, підлягає з`ясуванню фактичний момент виявлення такого проступку, оскільки саме з дня такого виявлення повинні обчислюватися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Так, часом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП є дата фактичного подання електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (щорічну) за минулий рік.

Як вбачається з матеріалів справи, уповноваженою особою Національного агентства з питань запобігання корупції проведено повну перевірку щорічної декларації за 2020 рік поданої ОСОБА_1 , за результатами якої встановлено, що суб`єкт декларування при поданні декларації вказав недостовірні відомості, чим не дотримав вимог, передбачених п.п. 1,2,7,8-1,9 ч.1 ст.46 Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується довідкою Національного агентства з питань запобігання корупції №876/21 від 09 грудня 2021 року. (а.с. 14).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП було виявлено Національним агентством з питань запобігання корупції саме 09 грудня 2021 року, тобто в день складання довідки №876/21 за результатами проведення повної перевірки щорічної декларації за 2020 рік поданої ОСОБА_1 .

День складання протоколу про адміністративне правопорушення 01 лютого 2022 року не може вважатися днем виявлення правопорушення, так як положення ч. 2 ст. 254 КУпАП передбачають, що протокол про адміністративне правопорушення у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, шестимісячний строк, передбачений статтею 38 КУпАП, для можливого накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 сплив 09 червня 2022 року.

Відтак, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 8 КУпАП, ч. 4 ст. 38 КУпАП.

Згідно з вимогами п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Таким чином, враховуючи, що датою виявлення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією необхідно рахувати 09 грудня 2022 року, то на день винесення оскаржуваної постанови 29 червня 2022 року - строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч. 3 ст. 38 КУпАП закінчилися.

З огляду на викладене, переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що приймаючи рішення про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.4 ст. 172-6 КУпАП, суд першої інстанції не врахував закінчення перебігу строків визначених ч.4 ст. 38 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі. У зв`язку з цим, постанова суду першої інстанції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду судом першої інстанції справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката Попенка Д.В., який діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м.Харкова від 29 червня 2022 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч.4 ст. 172 - 6 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду В.М. Герасименко