єдиний унікальний номер справи 546/812/24
номер провадження 3/546/420/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі судді Романенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Решетилівка у залі суду протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та матеріали справи додані до нього щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відомостей про притягнення протягом року до адміністративної відповідальності суду не надано, -

в с т а н о в и в :

12.08.2024 до Решетилівського районного суду Полтавської області від Сектору поліцейської діяльності №1 Відділу поліції №2 Полтавського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення 28.07.2024 домашнього насильства фізичного характеру відносно батька ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу серії ВАД №132838 від 28.07.2024, ОСОБА_1 , 28.07.2024 о 19:30 години за адресою: АДРЕСА_1 в ході суперечки з своїм батьком ОСОБА_2 вдарила останнього в обличчя, чим могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру. Дії ОСОБА_1 , кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У судове засідання призначене на 13.08.2024 ОСОБА_1 , не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_1 , в якому вона просить розгляд даної справи проводити без її участі, вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнає повністю та беззаперечно (а.с. 7).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Рішеннями Європейського суду окрім іншого визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

КУпАП визначені випадки, коли справа не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справ за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою ОСОБА_1 , притягається до адміністративної відповідальності, не належать до даної категорії випадків. Враховуючи позицію ОСОБА_1 , викладену у заяві щодо можливості розгляду справи за його відсутності, з метою уникнення затягування розгляду справи, справа розглядається за наявними в ній письмовими доказами.

Працівниками поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, надано наступні докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- протокол серії ВАД №132838 від 28.07.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , відмовилась від підпису та отримання копії протоколу (а.с.1);

- копію тимчасового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №581124 від 28.07.2014 відносно ОСОБА_1 , яким заборонено протягом трьох діб у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_2 (а.с.2);

- рапорт про реєстрацію заяви ОСОБА_3 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 в даний час зять вчиняє фізичне насильство (а.с.3);

- письмові пояснення ОСОБА_2 , в яких останній зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 28.07.2024 близько 19:30 години в нього виникла сварка з його зятем ОСОБА_4 стосовно побутових питань, в ході сварки ОСОБА_4 вдарив його кулаком в область обличчя, після чого останній зателефонував на лінію 102 та викликав поліцію. Зять ОСОБА_4 до приїзду працівників поліції втік з дому в невідомому напрямку. Від проходження СМЕ відмовився, так як завданні тілесні ушкодження є незначними (а.с.4);

- письмових пояснень ОСОБА_1 , в яких остання зазначає, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 28.07.2024 близько 19:00 години вона разом з чоловіком ОСОБА_4 та її батьком сиділи за столом. Згодом ОСОБА_4 зателефонували в він вийшов з дому і пішов у невідомому їй напрямку. У неї виникла суперечка з батьком стосовно побутових питань, вході суперечки батько вдарив її ладонею по затилку, після чого вона почала бити батька кулаком в обличчя. Після чого батько викликав поліцію. Від проходження СМЕ відмовилась, так як завданні тілесні ушкодження є незначними (а.с.5);

- копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.6);

- клопотання ОСОБА_1 про визнання вини та проведення розгляду без її участі (а.с.7).

Дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП встановлена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Слід зазначити, що стаття 173-2 КУпАП має бланкетну конструкцію, тобто є нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст.173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, а тому при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за цією статтею обов`язковим є посилання на спеціальні норми законодавства, зокрема Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, отже обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення за ст. 173-2 КУпАП є умисні дії або бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.

Оскільки умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру є обов`язковим елементом об`єктивної сторони, відповідні фактичні обставини підлягають обов`язковому детальному опису в протоколі, а також доказуванню в судовому засіданні.

Згідно пункту 9 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року за № 1496/27941, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол).

Як зазначається у ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Суд звертає увагу на те, що в протоколі прізвище потерпілого зазначено як « ОСОБА_2 », однак у долученому до протоколу рапорті пом. чергового відділу поліції №2 (м. Полтава) ГУНП в Полтавській області Лозівського Р. від 29.07.2024, прізвище заявника зазначено як « ОСОБА_3 ».

Однак, до протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодного документу, що посвідчує особу потерпілого, що позбавляє суд можливості встановити дійсне прізвище потерпілого.

В протоколі ВАБ №132838 від 28.07.2024 зазначено, що ОСОБА_1 в ході суперечки з своїм батьком ОСОБА_2 вдарила останнього в обличчя, чим могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство фізичного характеру.

З доданого до протоколу рапорту пом. чергового відділу поліції №2 (м. Полтава) ГУНП в Полтавській області Лозівського Р. від 29.07.2024, безпосередньо дослідженого судом, вбачається, що заявник ОСОБА_3 28.07.2024 о 19:55 зателефонував на лінію 102 з повідомленням про вчинення відносно нього фізичного насильства зятем (а.с.3).

З досліджених письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , доданих до протоколу, вбачається, що 29.07.2024 в ході сварки з побутових питань його зять ОСОБА_4 вдарив його в обличчя та до приїзду поліції втік з дому у невідомому напрямку (а.с.4).

З досліджених письмових пояснень ОСОБА_1 , доданих до протоколу, вбачається, що 29.07.2024 вона перебувала вдома разом з чоловіком та своїм батьком. Після телефонного дзвінка її чоловік пішов з дому у невідомому напрямку, а в неї виникла сварка з батьком з побутових питань в ході якої батько вдарив її ладонею в потилицю, а вона нанесла йому кулаком удари в обличчя (а.с. 5).

Отже, судом встановлено, що в рапорті помічника чергового поліції та поясненнях потерпілого ОСОБА_2 зазначено, що зять завдав потерпілому фізичне насильство, однак у фабулі протоколу ВАБ №132838 від 28.07.2024, поліцейським з РПП СПД№1ВП№2 ПРУП ГУНП в Полтавській області ст. л-том поліції Деркачем Ю.С. зазначено, що донька потерпілого - ОСОБА_1 вчинила відносно останнього домашнє насильство фізичного характеру, а саме вдарила кулаком в обличчя.

Частинами 2, 3 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Суд звертає увагу на те, що особа, відносно якої складено адміністративний протокол та потерпілий мають різні прізвища, а саме: « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_2 ».

Окрім того, суд зауважує, що по батькові особи, відносно якої складено протокол « ОСОБА_1 », в той час як ім`я потерпілого « ОСОБА_2 ».

Суд акцентує увагу на тому, що в доданих до протоколу матеріалах взагалі відсутні відомості про склад сім`ї особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , з яких би вбачався родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме, що останні доводяться один одному рідним батьком та донькою.

Суд приходить до висновку, що до протоколу не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_1 є суб`єктом правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, за ознаками, зазначеними у п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Надаючи оцінку заяві ОСОБА_1 про визнання вини, яка міститься в матеріалах справи (а.с.7), суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

При цьому, сам факт визнання особою вини у вчиненні адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке поставлено за провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище (постанова ВС КАС у справі №537/2088/17 від 15.05.2019).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Суд зауважує, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в адміністративній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог КУпАП. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в адміністративному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, яке має ознаки злочину» залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (Рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 07.10.1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Обов`язок щодо збирання доказі покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягуються до відповідальності, які є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

На необхідності застосування принципу презумпції невинуватості в справах про адміністративні правопорушення наголосив Верховний Суд в п. 39 Постанови від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, зазначивши, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи, що при оформленні матеріалів справи не дотримано вимог Закону, не сформульовано склад адміністративного правопорушення, за яким щодо ОСОБА_1 було складено протокол, у зв`язку із чим він не може бути взятий за основу доведеності вини останньої, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не може виходити за межі наданих йому повноважень, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 33, 40-1, 221, 247, 280, 283-285, 287, 289, 294 КУпАП, суддя, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О.О. Романенко