Номер провадження: 33/813/1576/24
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Копіци О.В., за участю секретаря судового засідання Стоянової Л.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника Стецюка О.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Малиновського райсуду м. Одеси від 01.05.2024 стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, а також стягнено з нього на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 24.11.2023 о 16.22 год. в м. Одесі по вул. Ак. Філатова, 86, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння згідно з показаннями приладу «Drager Alcotest 7510 ARLM 0413», позитивна проба складає 0.69 ‰, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник Стецюк О.В. не погодився із оскаржуваною постановою, посилаючись на невідповідність висновків судді обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, з огляду на наступне:

- відеозапис із відеореєстратора поліцейського не є належним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на такий запис і він не підтверджує обставини викладені у протоколі, крім того, відеозапис не містить електронного підпису, без якого він не має юридичної сили;

- судом не враховано, що на відеозаписі із відео реєстратора, не зафіксовано рух автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , автомобіль знаходився припаркованим біля проїзної частини;

- судом помилково зроблено висновок про визнання ОСОБА_1 свої вини, не взявши до уваги його пояснення, надані в судовому засіданні;

- судом не надано оцінку доводам сторони захисту щодо наявності упереджених дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 , які в порушення вимог ст. 16 Закону України «Про Національну поліцію», зупинивши його не пояснили причину зупинки, не перевірили чи наявні у нього ознаки сп`яніння, а одразу ж запропонували пройти огляд на стан сп`яніння та складати протокол про адміністративне правопорушення;

- судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 не було повідомлено про ознаки алкогольного сп`яніння, окрім запаху алкоголю з порожнини рота, а повідомлена поліцейськими ознака сп`яніння «не добре стоїть» не передбачена Інструкції та не є ознакою алкогольного сп`яніння, яка передбачена законодавством; ознаки, повідомлені ОСОБА_1 відрізняються від тих, що зазначені в акті. огляду.

Посилаючись на наведені обставини, захисник Стецюк О.В. просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення.

Окрім цього, захисник Стецюк О.В. одночасно з поданням апеляційної скарги звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду як пропущеного із поважних причин, зокрема, у зв`язку із тим, що в судовому засіданні суд не оголошував постанову та не роз`яснював право на апеляційне оскарження, повний текст постанови було отримано захисником лише 21.05.2024.

В судове засідання апеляційного суду призначене на 30.07.2024 ОСОБА_1 та його захисник Стецюк О.В., будучи належним чином повідомленими, не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не подали.

Враховуючи неявку ОСОБА_1 та його захисника Стецюка О.В. в судове засідання, апеляційний суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності зазначених осіб та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, а також клопотання захисника Стецюка О.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Надаючи оцінку доводам клопотання захисника Стецюка О.В. щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.

Згідно із ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисник Стецюк О.В. були присутніми в судовому засіданні 01.05.2024, у якому за результатами розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом було прийнято рішення, яке було проголошено в цьому ж судового засіданні (а.с.40-47).

Отже, доводи захисника в частині не оголошення судом постанови не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи.

Разом із тим, матеріали справи не містять жодної інформації стосовно направлення у строк, передбачений вимогами вищевикладеної ст. 285 КУпАП, тобто протягом трьох днів, копії повного тексту постанови суду 1-ої інстанції ОСОБА_1 .

При цьому, в матеріалах справи наявна заява захисника Стецюка О.В., подана в інтересах ОСОБА_1 на електронну пошту суду 1-ої інстанції 15.05.2024, про видачу йому копії оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції (а.с. 51-53), яку йому було вручено під розписку безпосередньо в суді 21.05.2024 (а.с. 54).

Апеляційна скарга на вищезазначену постанову захисником Стецюком О.В. подана через канцелярію суду 1-ої інстанції 21.05.2024, тобто в день отримання ним копії оскаржуваної постанови суду (а.с. 55).

Отже, враховуючи все вищенаведене, зокрема не надіслання судом ОСОБА_1 копії судового рішення у встановлений законом строк, а також вчинення ним відповідних дій з метою оскарження постанови суду в апеляційному порядку в найкоротші строки з моменту отримання копії постанови суду, задля забезпечення реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, апеляційний суд вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та доходить висновку про існування підстав для його поновлення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень сторони захисту щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів факту порушення останнім п. 2.9 а) ПДР та, як наслідок, наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Вимогами п. 2.9 а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 648769 від 24.11.2023, відповідно до якого 24.11.2023 о 16.22 год. в м. Одесі по вул. Ак.Філатова,86, водій ОСОБА_1 керував т/з Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510 ARLM 0413», результат огляду позитивний та складає 0.69 ‰, чим порушив п. 2.9 а) ПДР;

- роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу «Drager Alcotest 7510 ARLM 0413», відповідно до якого результат огляду становить 0,69 ‰ алкоголю;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, якому зазначено результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , з яким він погодився, про що свідчить його підпис у відповідній графі акту;

- відеозаписом події з боді-камер співробітників поліції, на яких зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу - «Drager Alcotest 7510 ARLM 0413».

Як вбачається із аналізу змісту оскаржуваної постанови суду 1-ої інстанції, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення.

Так, наявні в матеріалах справи відеозаписи події фіксують весь процес проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу, зокрема, з відеозаписів вбачається, як по вул. Ак.Філатова в м.Одесі по зустрічній смузі рухається автомобіль білого кольору, який намагається перетнути подвійну суцільну смугу, за ним слідує автомобіль патрульної поліції, після чого зупиняється біля автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 , із-за керма якого виходить ОСОБА_1 . Надалі патрульні поліцейські повідомили водію про причину його зупинки, а саме -перетин подвійної суцільної смуги (п.1.3. Правил дорожнього руху), на що спочатку ОСОБА_1 заперечував, однак в подальшому зазначив, що він, впевнившись, що нікому не заважає, все ж таки зазначену смугу перетнув (ПВР 471366 16:21:20 год., 16:41:08 год.), після чого його було роз`яснено права згідно ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (ПВР 471366 16:22:40) та повідомлено, що буде складено постанову про порушення ч. 1ст. 122 КУпАП. Під час спілкування патрульні поліцейські виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та нестійку ходу, що ним не заперечувалось, у зв`язку з чим було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер або проїхати до медичної установи. ОСОБА_1 спочатку відмовився, а згодом погодився пройти такий огляд на місці зупинки. За результатами огляду у ОСОБА_1 було виявлено 0.69 ‰ алкоголю та йому поліцейським роз`яснено, що результат перевищує допустиму норму у 0,2 проміле, що є підставою для складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 з результатом погодився, проїхати до медичної установи для проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Патрульні поліцейські склали на ОСОБА_1 постанову за порушення перетину подвійної суцільної смуги (п.1.3 ПДР), за що передбачена відповідальність за ч. 1ст. 122 КУпАП, копію якої він отримав. Після проходження огляду на стан сп`яніння патрульними поліцейськими ОСОБА_1 роз`яснено, що він не має права керувати транспортним засобом і запропоновано викликати або тверезого водія або когось із знайомих для того, щоб вони забрали автомобіль. Вину у вчиненні наведеного правопорушення ОСОБА_1 визнав (відео з ПВР 471366, час: 16:41:11 год. - 16:41:40 год.).

При цьому, жодних заперечень щодо процесу проведення огляду, який з огляду на відеозапис події він пройшов добровільно, а також незгоди із його результатами ОСОБА_1 не висловлював.

Отже, в цьому контексті апеляційний суд не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставинах, такий факт самим ОСОБА_1 не заперечувався, а в матеріалах справи відсутні відомості про скасування в судовому порядку постанови про накладання на ОСОБА_1 стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту про те, що відеозапис зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 є неналежним доказом його вини, протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на нього, апеляційний суд зазначає, що дійсно такий запис не зазначено як додаток у протоколі, проте зафіксовані на даному відео обставини ОСОБА_1 під час складення щодо нього протоколу не оспорював, а на пропозицію поліцейського оглянути відеозапис, відмовився, вказавши, що не заперечує наведене, провину має (16:22:36 год., 16:41:40 год.). В той же час факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_1 також підтверджується іншими доказами, долученими до протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, відеозаписами з ПВР № 471068, 471366 та поясненнями ОСОБА_1 , саме які і були покладені в основу судового рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд також відхиляє доводи захисника щодо невиконання поліцейськими вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які повідомили ОСОБА_1 причину зупинки, зокрема, порушення п. 1.3 Правил дорожнього руху.

Щодо посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП під тиском поліцейським, то такі твердження не підтверджено належними та допустимими доказами, а отже апеляційний суд визнає їх голослівними, а відеозапис події наведене спростовує.

Суд апеляційної інстанції також оцінює критично твердження захисника щодо упереджених дій поліцейських внаслідок висловлення ними безпідставного твердження про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння без встановлення та подальшого повідомлення ознаків алкогольного сп`яніння, враховуючи, що поліцейськими були встановлені такі ознаки шляхом візуального огляду, а їх підозра щодо перебування ОСОБА_1 у стани алкогольного сп`яніння була підтверджена шляхом проведення огляду на стан відповідного сп`яніння за допомогою технічного засобу алкотестеру Драгер у передбаченому законом порядку.

При цьому, твердження захисника про те, що повідомлені ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння відрізняються від ознак, які зазначені у акті огляду, не відповідає дійсності, оскільки в акті огляду такі взагалі не зазначались, а зазначалось лише результат огляду на стан алкогольного сп`яніння, який був позитивним, з чим ОСОБА_1 погодився.

Відтак, апеляційний суд доходить переконання про те, що співробітниками поліції в даному випадку, під час фіксування проходження ОСОБА_1 огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, не було допущено порушень вимог законодавства та нормативних актів.

Отже, зазначені вище докази спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.

Отже, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника Стецюка О.В. залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Клопотання захисника Стецюка О.В., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024.

Апеляційну скаргу захисника Стецюка О.В., в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 01.05.2024 про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца