ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1990/24 Головуючий суддя І інстанції Попова В. О.
Провадження № 33/818/1032/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Косарєва В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124, та ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 ,

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього, відповідно до вимог ст. 36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 16 березня 2024 року о 18:20 год., керуючи транспортним засобом «Фрілендер», державний номерний знак НОМЕР_1 , в смт Шевченкове по вул. Харківський шлях, 2, під час зустрічного роз`їзду з транспортним засобом «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення, чим порушив п. 13.3 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам були завдані механічні пошкодження, а їхнім власникам майнова шкода.

Крім того, водій ОСОБА_1 16 березня 2024 року о 18:20 год. керував транспортним засобом «Фрілендер», державний номерний знак НОМЕР_1 , в смт Шевченкове по вул. Харківський шлях, 2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу алкотест Драгер 6810. В результаті огляду встановлено вміст алкоголю у видихаємому повітрі 2,43 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9А ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що 16.03.2024 року ОСОБА_1 автомобілем не керував, а за кермом автомобіля перебувала інша особа. Вважав, що доказів керування ним автомобілем матеріали цієї справи не містять. Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків, які вказували, що за кермом перебувала інша особа, а не він. Також посилався на порушення працівниками поліції здійснення відеофіксації події за його участю. Поряд з цим ОСОБА_1 вказував на те, що судом першої інстанції не взято до уваги існування розписок від водія автомобіля «Ніссан» та його пасажира про відсутність жодних претензій до нього. Вважав, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи ОСОБА_1 та його захисника Косарєва В.А., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 13.3, 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості: протоколів про адміністративні правопорушення; схеми місця ДТП; письмових поясненнях свідків; рапортах працівника поліції; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння; роздруківці газоаналізатору Драгер; відеозапису з бодікамери працівника поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 014270 від 16.03.2024 (арк. 1), ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом прядку проводився із застосуванням газоаналізатору Драгер. Результат 2,43 проміле, від керування транспортними засобами відсторонений на 24 години.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 289535 від 16.03.2024 (арк. 1), ОСОБА_1 керуючи автомобілем під час зустрічного роз`їзду з автомобілем «Ніссан» не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення внаслідок чого отримали механічні пошкодження чим завдано матеріальних збитків.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис подій за участю ОСОБА_1 (арк. 18).

З відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції після складення протоколів та інших матеріалів у справі ознайомили ОСОБА_1 з їх змістом, однак останній відмовився від підпису у протоколах.

Аналізуючи зміст цього відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що стосовно нього були складені протоколи про адміністративні правопорушення та був ознайомлений працівниками поліції з їх змістом.

Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці дії, або до суду.

Належить взяти до уваги те, що протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженою державою особою і дії посадової особи що їх складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, не зверталися з позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто, ОСОБА_1 , скориставшись правом на захист, не скористався своїм правом на оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколів стосовно нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 , а також відповідних висновків інших компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколів про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цих протоколах відповідають дійсності, тому можуть слугувати доказами у справі.

Поряд з цим відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що на місці пригоди працівники поліції питали у осіб, які перебували на місці події, в тому числі і у ОСОБА_1 , хто є водієм автомобіля «Фрілендер». ОСОБА_1 чітко відповів, що саме він є водієм цього автомобіля.

Поряд з цим з відеозапису вбачається, що на місці пригоди були інші учасники ДТП, а також пасажири цих автомобілів, які вільно пересувались на місці події та об`єктивно бачили, що працівники поліції спілкуються з ОСОБА_1 саме як з водієм. Під час цього спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , будь-яких клопотань від учасників та свідків ДТП працівникам поліції про те, що за кермом автомобіля «Фрілендер» перебувала інша особа не надходило.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання сторони захисту та викликано в судове засідання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначені в протоколі за ст. 124 УпАП, а також працівника поліції ОСОБА_4 , який складав протоколи про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1

26.11.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшли заяви-повідомлення від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про неможливість прибуття до судового засідання за викликом суду, оскільки в цей час перебувають у службовому відрядженні.

Поряд з цим, в судове засідання в суд апеляційної інстанції викликався працівник поліції ОСОБА_4 , який сповіщався про день, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового виклику на електронну пошту Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Судовий виклик в судове засідання було доставлено на електронну пошту Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області 13.11.2024 року. Проте, в судове засідання в суд апеляційної інстанції працівник поліції не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Належить врахувати, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості будь-яким іншим чином викликати в судове засідання свідків у справ, а тому дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі цих свідків, враховуючи, що свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже були допитані судом першої інстанції, а також надавали свої письмові пояснення працівникам поліції у день події ДТП.

Належить врахувати, що ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх поясненнях, які останні надавали суду першої інстанції вказували, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а за кермом була інша особа на ім`я ОСОБА_7 .

Поряд з цим, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний в якості свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що дійсно він перебував на задньому пасажирському сидінні в автомобілі «Фрілендер». ОСОБА_1 перебував на передньому пасажирському сидінні, а за кермом була інша особа на ім`я ОСОБА_7 .

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пояснення свідків ОСОБА_8 , а також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони надавали суду першої інстанції є такими, що не відповідають дійсності та не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції вказував на те, що він з ОСОБА_1 проходять службу в одній військовій частині та мають товариські стосунки, що поза розумним сумнівом свідчить про суб`єктивність його пояснень стосовно ОСОБА_1 . Крім того в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_8 вказував, що він перебував на значній відстані від працівників поліції, які спілкувались з ОСОБА_1 та не чув про що вони спілкувались. Також свідок ОСОБА_8 не заперечував, що він особисто не повідомляв працівників поліції про те, що за кермом автомобіля перебував не ОСОБА_1 , а інша особа.

Поряд з цим, в своїх первинних поясненнях, які ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надавали працівникам поліції, вони не вказували на те, що за кермом автомобіля перебувала інша особа на ім`я ОСОБА_7 .

Також належить врахувати, що свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказували на особу на ім`я ОСОБА_7 , однак вони не вказували ані прізвища цієї особи, ані місце її проживання та роботи, що свідчить про однобічність та суб`єктивність цих пояснень.

Проте, з відомостей розписки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (арк. 28) вбачається, що вони отримали саме від громадянина ОСОБА_1 грошові кошти, які в подальшому будуть витрачені на проведення ремонту та відновлення працездатності автомобільного причепа та транспортного засобу, що були пошкоджені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 16 березня 2024 року в смт Шевченкове з вини ОСОБА_1 . Фінансових, матеріальних, моральних претензій до громадянина ОСОБА_1 вони не мають.

Оцінюючи відомості цієї розписки, поза розумним сумнівом, вбачається, що особисто ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошові кошти за спричинені внаслідок ДТП механічні пошкодження транспортного засобу, що вочевидь свідчить про визнання своєї провини, оскільки в цій розписці не зазначено, що ОСОБА_1 віддавав грошові кошти за іншу особу.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час зіткнення автомобілів за кермом автомобіля «Фрілендер» перебував саме ОСОБА_1 , а тому такі твердження сторони захисту не відповідають дійсності та розцінюються судом як обраний спосіб захисту для уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у останнього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, а також запропонували пройти огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події. Працівники поліції розпакували мундштук та встановили його у газоаналізатор, зробили контрольний забір повітря, результат негативний. Після цього ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням цього алкотестеру Драгер результат виявився позитивним, а саме 2,43 проміле. З результатом огляду ОСОБА_1 був згодний та будь-яких дій працівників поліції не заперечував.

Факт згоди з результатом огляду підтверджується відомостями роздруківки алкотестеру Драгер, з відомостей якого вбачається, що вміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі складає 2,43 проміле, а ОСОБА_1 поставив свій підпис у цій роздруківці.

Ці відомості об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 , як водій, пройшов огляду на стан алкогольного сп`яніння та не заперечував його результатів, про що свідчить його власноручний підпис без будь-яких зауважень.

Крім того, відповідно до відомостей схеми місця ДТП (арк. 9) вбачається, що місцем зіткнення автомобілів була смуга руху, яка для ОСОБА_1 є зустрічна. Тобто ОСОБА_1 допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де не обравши безпечного інтервалу з іншим транспортним засобом, здійснив наїзд на нього.

Відповідно до письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 та його пасажира ОСОБА_2 (арк. 7, 8) вбачається. що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виїхав на зустрічну для нього смугу руху та рухався саме на автомобіль під керуванням ОСОБА_3 . Останній намагався уникнути зіткнення автомобілів та взяв праворуч наскільки це було можливо, але зіткнення уникнути не вдалось.

Поряд з цим, належить врахувати, що саме ОСОБА_1 відшкодував завдані ДТП збитки, що підтверджується відомостями вищенаведеної розписки ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , що поза розумним сумнівом свідчить, що він визнав свою провину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Поряд з цим, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 5), ОСОБА_10 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, що об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_10 знає ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п.13.3, 2.9А Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 травня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков