Номер провадження: 33/813/2475/24
Номер справи місцевого суду: 502/1961/24
Головуючий у першій інстанції Березніков О.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеса апеляційну скаргу особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2024 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Як зазначено в постанові суду, відповідно до протоколу ПдРУ № 263726 від 24.08.2024 року, ОСОБА_1 о 15 годині 10 хвилин 24.08.2024 року на контрольному посту на околиці с. Приморське в районі каналу Дунай-Сасик здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України, яка полягає у вимозі пред`явити документи, які посвідчують особу.

Своїми діями ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, особа яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що постанову суду першої інстанції було винесено упереджено, без всебічного повного і об`єктивного врахування всіх обставин справи, з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Кілійського районного суду Одеської області від 11.09.2024 року у справі № 502/19618/24, якою його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 24.08.2024 року його на території с. Приморське, в районі каналу ОСОБА_2 зупинила особа, яка була схожа на представника прикордонної служби, та почала вимагати документи, що посвідчують особу та військово-обліковий документ. Апелянт, звертає увагу суду, що жодним чином не відмовлявся надати представнику відповідача вищевказані документи. Однак, перед тим, як пред`явити для огляду запитувані документи, він наполіг на тому, щоб дана особа, яка їх вимагає, представилася та надала відповідні документи, що підтверджують її повноваження, зазначене підтверджується відеозаписом, який долучений в якості доказу. На його вимогу військовослужбовцем надано військове посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , також в подальшому на місце зупинки прибув помічник начальника відділу-начальник відділення моніторингу обстановки ВПС ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , який також надав військове посвідчення № НОМЕР_2 . ОСОБА_1 наголошує, що надані військовими посвідчення жодним чином не відповідають вимогам постанови КМУ від 27.12.2018 року № 1137 Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм. Апелянт наголошує, що у представників прикордонної служби, які залучені до оперативно-службової діяльності, має бути службове посвідчення зразка затвердженого вищезазначеною постановою. У зв`язку з відсутністю службового посвідчення встановленого зразка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1137 та відсутністю довіреності від юридичної особи як представника такої особи, ОСОБА_1 вважає, що військовослужбовець ОСОБА_3 не є уповноваженою особою Державної прикордонної служби та ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), тобто військової частини НОМЕР_3 , щодо здійснення оперативно-службової діяльності в прикордонній зоні, в тому числі щодо перевірки документів, що посвідчують особу та військово-облікові документи. Зазначені твердження, судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою та судом не вчинено будь-яких дій щодо перевірки повноважень представників прикордонної служби.

Підсумовуючи викладене в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначено, що в його діях відсутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а висновки суду першої інстанції є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно заяви, яка надійшла на адресу апеляційного суду 01.11.2024 року, ОСОБА_1 дозволив розглядати справу за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про Державну прикордонну службу від 03.04.2003 № 661-ІV органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право: перевіряти в осіб, які прямують через державний кордон України, документи на право в`їзду в Україну або виїзду з України, робити в них відповідні відмітки і у випадках, передбачених законодавством, тимчасово їх затримувати або вилучати (п. 3); шляхом опитування осіб з`ясовувати підстави перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з неї, не пропускати через державний кордон України, на тимчасово окуповану територію або з неї осіб без дійсних документів на право перетинання кордону або для в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, осіб, які надали завідома неправдиві відомості під час одержання зазначених документів, осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів або постановою державного виконавця не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України; робити в документах зазначених осіб відповідні відмітки (п. 4); самостійно, а в разі перебування транспортних засобів, товарів та інших предметів, що переміщуються через державний кордон України, під митним контролем разом з митними органами проводити відповідно до законодавства огляд, у разі потреби і супроводження зазначених транспортних засобів, товарів та предметів (п. 6).

Пунктом 7 Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ № Постановою КМУ №1147 від 27.07.1988 року, передбачено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.

Згідно п.10 вказаного положення, особи, зазначені у пунктах 7 та 8 цього Положення, на вимогу уповноважених осіб Державної прикордонної служби та органів Національної поліції, а також членів громадських формувань з охорони громадського порядку і державного кордону, зобов`язані пред`являти відповідні документи, передбачені цими пунктами.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №263726 від 24.08.2024 року, рапорту штаб-сержанта старшого прикордонного наряду Контрольний пост відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б)» та пояснень осіб які несуть службу у прикордонному наряді, перебуваючи в районі розташування Контрольного посту відмовився від неодноразових повторних законних вимог прикордонного наряду про пред`явлення документів, що посвідчують особу з метою перевірки дотримання прикордонного режиму.

Зазначені обставини не заперечувались і самим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Таким чином, дії вчиненні ОСОБА_1 свідчать про порушення Закону України Про Державну прикордонну службу та Положення про прикордонний режим, затвердженого Постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року за що передбачена адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.

Об`єктом правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП є суспільні відносини у сфері охорони державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, а також у сфері громадського порядку. Зазначені відносини регулюються Законами України «Про державний кордон України» від 4 листопада 1991 року №1777-ХІІ, «Про Державну прикордонну службу України» від 3 квітня 2003 року №661-ІV, «Про участь громадян в охороні громадського порядку і державного кордону» від 22 червня 2000 року №1835-ІІІ, іншими нормативно-правовими актами.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 185-10 КУпАП, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог. Розпорядження та вимоги осіб, які зазначені у диспозиції статті, мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Зокрема, права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у статті 20 Закону України Про Державну прикордонну службу України.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень.

У розумінні законодавця «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги чи розпорядження.

Злісність непокори визначається як кваліфікуюча ознака правопорушення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Розпорядження та вимоги, які зазначені у диспозиції статті мають бути законними, тобто походити від правомочних осіб та знаходитися у межах їхньої компетенції. Права органів, підрозділів, військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України викладено у ст. 20 Закону України Про Державну, прикордонну службу України.

Пункт 6 ст. 20 Закону України Про Державну Прикордонну службу України передбачає, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право самостійно, а в разі перебування транспортних засобів, товарів та інших предметів, що переміщуються через державний кордон України, під митним контролем - разом з митними органами проводити відповідно до законодавства огляд, у разі потреби - і супроводження зазначених транспортних засобів, товарів та предметів.

У відповідності до ст. 34 вказаного Закону непокора або опір законним вимогам військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України, неправомірне втручання в їх законну діяльність тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Так, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 245 КУпАП з`ясував та дослідив всі обставини справи і докази у ній, а саме: протокол ПдРУ №263726 про адміністративне правопорушення від 24.08.2024 року, протокол про адміністративне затримання від 24.08.2024 року, рапорт старшого прикордонного наряду Контрольний пост відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 (тип Б), відеозаписи події, яка мала місце 24.08.2024 року, а також інші докази, які наявні в матеріалах справи.

Оцінюючи вищенаведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративні правопорушення серії ПдРУ №263726 від 24.08.2024 року, відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 КУпАП, та особи-порушника.

Доводи ОСОБА_1 про те, що пред`явлені на його вимогу представниками прикордонної служби посвідчення не відповідають вимогам постанови КМУ від 27 грудня 2018 року № 1137 не підтверджуються матеріалами адміністративної справи, а тому не заслуговують на увагу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває представник прикордонної служби або поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Таким чином, покликання апелянта про те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.

Відтак, доводи ОСОБА_1 з приводу відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути ним встановленої законом відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Кілійського районного суду Одеської області від 11 вересня 2024 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов