ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1616/24 Справа № 205/4916/24 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Іванченко О.Ю., у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро розглянувши апеляційну скаргу адвоката Мальцева Вадима Петровича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

за участю:

адвоката - Мальцева В.П.,

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

представника потерпілого - адвоката Хохленка А.О.,

потерпілого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10 квітня 2024 року о 09.10 год., в м. Дніпро на перехресті вул. Футбольна та пров. Івана Сохача, керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Kamiq», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинена матеріальна шкода.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою адвокат Мальцев В.П., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях події і складу правопорушення.

Вважає рішення суду передчасним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом не було в повному обсязі досліджено матеріали справи.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував клопотання сторони захисту про виклик свідка, та відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його адвокат Мальцев В.П. підтримали подану ними апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, просили скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження за відсутності доказів вини ОСОБА_1 .

Потерпілий ОСОБА_2 та його представник - адвокат Хохленко А.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши пояснення сторін адміністративного провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими/ в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст. 280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 555149 складений 10.04.2024 року;

- схему місця ДТП від 10.04.2024 року на якій зафіксовані напрямки руху автомобілів;

- письмові пояснення ОСОБА_2 ;

- письмові пояснення ОСОБА_1 .

Схема місця ДТП підписана водіями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без будь-яких зауважень.

У суді апеляційної інстанції, водій ОСОБА_1 пояснив, що вину не визнає. Пояснив, що він не порушував ПДР України, рухався на своєму транспортному засобу по пров. Івана Сохача в бік вул. Футбольна у м. Дніпро, увімкнув лівий покажчик повороту та почав здійснювати маневр, але ж, в той час, на великій швидкості в ліву сторону його автомобіля в`їхав автомобіль «Skoda Kamiq», при цьому, зазначив, що він бачив позаду цей автомобіль.

Згідно наданих в суді апеляційної інстанції пояснень водій ОСОБА_2 підтвердив обставини зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 555149 від 10.04.2024 року. ОСОБА_2 пояснив, що він рухався на своєму транспортному засобу по пров. Івана Сохача в бік вул. Футбольна у м. Дніпро, наближаючись до перехрестя, попереду рухався автомобіль «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_1 , який прийняв вправо, покажчиків повороту не було увімкнено. Зазначив, що він вважав, що цей автомобіль буде зупинятися, але ж, коли він наблизився до нього, то побачив, що водій робить маневр вліво, а тому, щоб запобігти ДТП, він вжив заходи, щоб об`їхати автомобіль «ВАЗ 2109» зліва, але ж у цей час відбулось зіткнення.

У суді першої інстанції водій ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні тим, які були надані ним відразу після ДТП та у суді апеляційної інстанції.

Згідно загальних положень, що містяться у п.1.1 Правил дорожнього руху України (далі- ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.10.1 ПДР, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напряму руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Апеляційний суд, дослідивши зміст наявних у матеріалах справи доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, схему ДТП та пояснення учасників ДТП, вважає, що характер отриманих транспортними засобами пошкоджень свідчить про правильність викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та схемі ДТП обставин. Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

При розгляді даної справи апеляційний суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, у якому Суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Натомість, фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції та матеріали справи свідчать про те, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1 ПДР України виникла дана ДТП, оскільки останній 10 квітня 2024 року о 09.10 год., в м. Дніпро на перехресті вул. Футбольна та пров. Івана Сохача, керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ 2109», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda Kamiq», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. В наслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України сталося ДТП, були пошкодженні автомобілі.

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів при обставинах встановлених постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року, чим він порушив вимоги п.10.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Водночас апеляційний суд вважає неспроможними доводи апелянта про те, що з боку іншого учасника ДТП також мало місце порушення правил дорожнього руху, оскільки вони суперечать доказам, наявним у матеріалам провадження.

Інша версія подій, яка зазначена ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та якої він дотримувався під час апеляційного розгляду не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, як достовірна, оскільки ця версія виникла лише на стадії апеляційного провадження, не має об`єктивного доказового підтвердження та спростовується сукупності наявних у справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом належних та допустимих доказів.

Окрім того, ОСОБА_1 власноручно підписав схему місця ДТП від 10.04.2024 року, де зображено напрямок руху обох автомобілів, місце зіткнення транспортних засобів та інші дані щодо обставин скоєної ДТП. Будь-яких заперечень чи зауважень до схеми місця ДТП водієм ОСОБА_1 заявлено не було.

Також не є слушною і вимога ОСОБА_1 , викладена ним в апеляційній скарзі, про необхідність зібрати апеляційним судом додаткових доказів для встановлення провини тим чи іншим водієм, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, та відповідно до ст. 268 КУпАП сама особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подавати докази.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У свою чергу належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції ОСОБА_1 , або його адвокатом під час апеляційного розгляду не надано.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мальцева Вадима Петровича, який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: О.Ю. Іванченко