Провадження № 3/205/33/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Федотова В.М., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності, яка надійшла з Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ААД № 555678 від 11.10.2023 року встановлено, що 11.10.2023 року о 06:50 годин у м. Дніпро по проспекту Олександра Поля, 59, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_2 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 ПДР. Правопорушення вчинене повторно протягом року.

Таким чином, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Суддя звертає увагу, що матеріали справи містять клопотання захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Федосєєва Є.О. від 28.12.2023 року про виклик і допит свідків та про витребування з УПП у Дніпропетровській області додаткової інформації та відеозапису події.

Судом, з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин зазначеної справи, було зроблено запит до УПП в Дніпропетровській області про надання додаткової інформації.

16.01.2024 року до суду надійшла відповідь Відділу адміністративної практики Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, відповідно до якої надати додаткові документи не вбачається можливим, оскільки вони не збереглись, всі зібрані матеріали по справі знаходяться у матеріалах справи. Також зазначено, що згідно рапорту інспектора поліції транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено згідно п. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», інших протоколів про адміністративні правопорушення чи постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 11.10.2023 року складено чи винесено не було.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Федосєєв Є.О. надав до суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування клопотання звернув увагу на те, матеріали справи не містять доказів на підтвердження кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність правопорушення, а саме матеріали справи не містять постанови на підтвердження факту повторності правопорушення. Окрім того, у матеріалах справи також відсутні докази отримання ОСОБА_1 постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом, а також постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП. Окрім того, не виключено, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП могла бути оскаржена особою, до якої застосовано стягнення. На думку захисника, транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 було зупинено безпідставно, працівниками поліції не роз`яснено причини зупинки. Окрім того, відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, який має важливе значення для з`ясування обставин справи, матеріали справи не містять. Таким чином неможливо пересвідчитись, що яким чином співробітник поліції встановив обмеження у праві користування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 . Також вказав, що на момент розгляду справи закінчились строки притягнення до адміністративної відповідальності.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, натомість його захисник адвокат Федосєєв Є.О. надав до суду клопотання, у якому просив подане ним клопотання про виклик і допит свідків залишити без розгляду, судове засідання просив проводити без застосування засобів фіксації та за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, клопотання про закриття провадження по справі підтримав та просив задовольнити.

Враховуючи викладене, оскільки адвокат Федосєєв Є.О. заявлене клопотання про виклик і допит свідків не підтримав, просив залишити його без розгляду, суддя вважає за можливе вказане клопотання не розглядати та залишити його без розгляду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вжити якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Суддя, дослідивши клопотання про закриття провадження по справі, матеріали адміністративної справи та з`ясувавши всі обставини справи, доходить висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та про закриття провадження по справі за наступних підстав.

За ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі й гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Визначення «законності» або «згідно із законом» досить широко наведено в практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про національну поліції» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, головним обов`язком держави в цілому, а також суду і працівників органів Національної поліції України зокрема, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає чіткий перелік підстав для зупинення транспортного засобу поліцейським, і здійснюється лише у разі:

- якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

- якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

- якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

- якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

- якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

- якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

- якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

- якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

- порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

- якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

- якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Тобто, під час зупинки транспортного засобу поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки (ч. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»).

Аналіз наведених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право зупинити транспортний засіб, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, зупинка вважається незаконною.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Федосєєв Є.О. зазначив, що законних підстав для зупинення транспортного засобу у співробітників поліції не було, причини зупинки водієві не роз`яснено.

Судом, з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин зазначеної справи, було зроблено запит до УПП в Дніпропетровській області про надання додаткової інформації.

16.01.2024 року до суду надійшла відповідь Відділу адміністративної практики Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, відповідно до якої надати додаткові документи не вбачається можливим, оскільки вони не збереглись, всі зібрані матеріали по справі знаходяться у матеріалах справи. Також зазначено, що згідно рапорту інспектора поліції транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було зупинено згідно п. 2 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», інших протоколів про адміністративні правопорушення чи постанов про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 11.10.2023 року складено чи винесено не було.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Федосєєв Є.О., як на підставу закриття провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, посилався також на відсутність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП, оскільки саме вона слугувала підставою для складення протоколу за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, матеріали справи містять картку обліку адміністративного правопорушення, відповідно до якої на ОСОБА_1 13.06.2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 126 КУпАП (а.с. 3).

Також матеріали справи містять постанову державного виконавця Новокодацького ВДВС від 26.11.2019 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а.с. 5).

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Федосєєвим Є.О. висловлено припущення щодо того, що вказана постанова могла бути оскаржено, однак доказів того, що постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП було оскаржено матеріали справи не містять.

При цьому, суддя звертає увагу, що адвокат Федосєєв Є.О. 28.12.2023 року знайомився з усіма матеріалами справи, зокрема і з карткою обліку адміністративного правопорушення, відповідно до якої на ОСОБА_1 13.06.2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, що підтверджується його розпискою, а тому навіть з моменту ознайомлення мав достатньо часу оскаржити вказану постанову, проте відповідних доказів матеріали справи не містять, а тому посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не знав про винесення відносно нього постанови за ч. 3 ст. 126 КУпАП є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 3 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частиною 5 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення гарантоване ст. 7 КУпАП, за якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Попри невизнання вини ОСОБА_1 , вина останнього у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, повністю підтверджується дослідженими письмовими доказами: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД № 555678 від 11.10.2023 року, рапортом співробітника поліції, карткою обліку адміністративного правопорушення та постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 26.11.2019 року.

Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки у відповідності до ст.ст. 251, 252 КУпАП, є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Отримання особою посвідчення водія та, як наслідок, набуття статусу водія як учасника дорожнього руху та права керувати транспортними засобами, одночасно є передумовою для виникнення у нього, як водія, обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність пов`язана із використанням транспортних засобів, чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави. За таких обставин, отримавши статус водія ОСОБА_1 одночасно взяв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 року зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами

За таких обставин суддя дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення пiдвiдомчі суду, стягнення може бути накладено не пізніш як через три мiсяці з дня вчинення правопорушення.

Адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено 11.10.2023 року.

Отже, на момент розгляду справи, строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 сплинув.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі, оскільки строк притягнення до адміністративної відповідальності правопорушника сплинув на момент розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 38, 126, 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126КУпАП.

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126КУпАП закрити у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців із дня її винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Суддя: Федотова В.М.