Провадження № 3/161/6494/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Луцьк 07 листопада 2024 року

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Гринь Олександр Миколайович, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

З УПП у Волинській області до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210177 від 16 жовтня 2024 року зазначено, що: «16 жовтня 2024 року близько 08:00 у АДРЕСА_2 ОСОБА_1 порушила вимоги ТЗПСК серії АА № 394310 винесеного 15 жовтня 2024 року строком на днів, а саме контактувала з постраждалою донькою ОСОБА_2 , та словесно ображала, в присутності малолітнього онука ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути або була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої».

Такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, повідомила суд через електронну пошту, про наступне: «Я, ОСОБА_1 , 1970 року народження, проживаю по адресу АДРЕСА_1 , звертаюсь до судді Гринь О.М по справі 161/19934/24. Приїхати на розгляд справи не можу, так як знаходжусь на роботі у Польщі.

Що до справи:

Ніяких вчинків, які вели б до адміністративної відповідальності я не вчиняла. Приїздила рівно на 5 днів, для того, щоб привести до порядку сантехніку, так як вона була в аварійному стані. Суботу та неділю провела з внуком, який завжди біля мене, коли я вдома, а в понеділок зайнялась роботою, заради якої приїздила.

Нікого я не била, нікого не чіпала і за ці два дні, вибачте, але й поїсти немала як і коли Поведінку моєї доньки, вважаю неадекватною, виклики поліції без причинними.

Я не раз зверталась по допомогу до соцслужб, до поліції, ніхто помогти не може, всі відповідають, що допомогти може тільки суд

Донька моя, ОСОБА_2 , потребує допомоги психолога, чи психолога-психіатра

НОМЕР_1 -це телефон центру психологічної допомоги, звідки був призначений психолог, від якого вона відмовилась.

Тут зсилаються знову ж таки на те, що допомогти може тільки суд.

Від домашнього лікування відмовилась, на всі вмовляння відвідати спеціаліста, щоб привести свою нервову систему і думки до ладу, відмовилась.

Дуже прошу суд, призначити моїй донці, ОСОБА_2 , роботу з психологом.

Повідомляю, що все вищевказане є правдою і написане мною власноруч

Прошу суд долучити заяву до справи

ОСОБА_4 , що суд прийме правильне рішення».

Також повідомила суд про наступне: «Звертаюсь до судді ОСОБА_5 по справі 161/19934/24. Хочу повідомити суд про те, що являюсь квартиронаймачем по АДРЕСА_1 , 11 років, як отримала це житло справно за нього плачу, і за час моєї відсутності там також, оплачую всі комунальні платежі, якими користується моя донька, до цього часу помагала матеріально і не тільки... Прошу донести до свідомості моєї доньки, що житло є соціальним, у спадщину не передається, у користування іншим особам не передається.

Зрозуміти це моя донька відмовляється. Прошу також суд, повідомити мою доньку, що вона давно є повнолітньою, несе відповідальність за своє життя і здоров?я, життя і здоров?я своєї дитини і свої рахунки повинна вчитись оплачувати уже самостійно.

Я можу допомогти, але повідомлення з погрозами і вимаганням грошей хотіла би більше не отримувати.

Мені, вибачте ,уже 54 роки і до мене, як до її мами якщо немає ніякої поваги, я так розумію що пора уже задуматись де і з ким мені прийдеться зустріти свою старість.

Ще раз прошу суд призначити роботу з психологом чи психотерапевтом моїй доньці, ОСОБА_2 .

Виклик поліції був безпричинним.»

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так інкримінуючи ОСОБА_1 порушення вимог ТЗПСК серії АА № 394310 винесеного 15 жовтня 2024 року, а саме контактування з постраждалою донькою ОСОБА_2 , та словесні образи, в присутності малолітнього онука ОСОБА_3 , внаслідок чого могла бути або була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої працівники поліції формально підійшли до оформлення матеріалів справи зокрема на підтвердження вини ОСОБА_1 до матеріалів справи додано лише протокол серії ВАВ № 210177 від 16 жовтня 2024 року та письмові пояснення та заява ОСОБА_2 від 16 жовтня 2024 року, при цьому до матеріалів справи не додано ТЗПСК серії АА № 394310 винесеного 15 жовтня 2024 року, не вжито заходів щодо допиту можливих свідків інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення та інших можливих доказів визначених ст. 251 КУпАП.

При цьому суд не бере до уваги письмові пояснення та письмову заяву подані ОСОБА_2 , оскільки такі слід вважати, як пояснення подані заінтересованою особою, тобто вони не відображають дійсну картину подій, а лише направлені на досягнення мети, яку ставить перед собою особа, яка їх подає.

Жодних інших доказів, як то покази свідків, відео чи фото з місця подій, тощо стороною обвинувачення не подано, що в контексті заборони збору доказів обвинувачення судом, позбавляє суд можливості встановити вину ОСОБА_1 .

Таким чином суд вважає надані докази недостатніми для визнання особи винною.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі ст. 247 п. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О.М. Гринь