Справа №591/2084/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сорока М. Р.
Номер провадження 33/816/597/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 173 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/2084/24 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_1 на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.03.2024, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

потерпілого ОСОБА_3 ,

установив:

У поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою накласти на ОСОБА_5 стягнення у виді громадських роботи на строк від 40 до 60 годин, або виправних робіт на строк від 1 до 2 місяців з відрахуванням 20 % заробітку, або адміністративного арешт на строк до 15 діб, оскільки судом першої інстанції не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та обставини, що обтяжують відповідальність.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.03.2024 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 85 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 605,60 грн

Згідно постанови судді, ОСОБА_5 22.02.2024 о 21 год. 15 хв., перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння у громадському місці у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_2 , шостий поверх, чіплявся, висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян, за що передбачена відповідальність ст. 173 КУпАП.

Апеляційний розгляд справи згідно положень ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП призначався на 16.05.2024 та 02.08.2024, але ОСОБА_5 у ці судові засідання не з`явився. 29.11.2024 ОСОБА_5 , будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надійшло.

Відповідно ч. 4-6 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності ОСОБА_5 , оскільки це не суперечить положенням ст. 268, 294 КУпАП. Апеляційним судом було надано достатньо можливостей для ОСОБА_5 реалізувати своє право на доступ до суду, брати участь в розгляді справи, так як судові засіданні призначалися тричі протягом тривалого періоду часу, в жодне судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, рухом справи не цікавився, своєї правової позиції в будь-який доступний спосіб не висловив, а відтак такі дії неодмінно перешкоджають справедливому розгляду справи і спрямовані на свідоме затягування судового процесу, що є проявом зловживання процесуальним правом, незважаючи на відсутність у КУпАП загального положення (визначення) про заборону зловживання процесуальними правами, так як така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права.

Вислухавши доводи потерпілого ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 988112 від 22.02.2024, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що ОСОБА_5 22.02.2024 о 21 год. 15 хв., перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння у громадському місці у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_2 , чіплявся та висловлювався нецензурною лайкою в бік ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок і спокій громадян та вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, а також в апеляційній скарзі потерпілого не оскаржується.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого про скасування постанови судді суду першої інстанції та ухвалення нової постанови у зв`язку із необхідністю накладення на ОСОБА_5 більш суворого стягнення в межах санкції ст. 173 КУпАП, то вони є необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на вимогах законодавства України про адміністративну відповідальність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ст. 23, 33 КУпАП).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу порушника, справедливості й достатності обраного стягнення тощо (дискреційні повноваження суду).

Повертаючись до матеріалів справи, врахувавши, зокрема, особу правопорушника, а також ту обставину, що він повністю визнав свою вину та не заперечував викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставини його вчинення, при обранні виду та розміру стягнення суддя суду першої інстанції дотрималася вказаних вимог закону та дійшла правильного рішення про накладення стягнення у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ст. 173 КУпАП, яке на переконання апеляційного суду відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам справи та не потягне за собою порушення засад виваженості.

Вчинення ОСОБА_5 правопорушення повторно має своє певне значення, але ця обставина сама по собі не є достатньо ваговим і вирішальним фактором, який би вказував на явну невідповідність накладеного на нього стягнення та свідчив про доцільність скасування постанови судді суду першої інстанції.

Всі інші наведені в апеляційній скарзі доводи суттєво не впливають на вид та розмір адміністративного стягнення і повинні враховуватися у взаємозв`язку з іншими обставинами, з якими КУпАП пов`язує можливість накладення адміністративного стягнення.

Визначене суддею суду першої інстанції стягнення перебуває у справедливому співвідношенні із характером вчиненого і особою порушника, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, тому вид і розмір призначеного ОСОБА_5 стягнення є необхідним й достатнім для його виховання та досягнення мети цього стягнення у виді запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами, що у свою чергу вказує на обгрунтованість накладеного на ОСОБА_5 адміністративного стягнення (ст. 1, 7 КУпАП).

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга потерпілого без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 07.03.2024 відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов