Справа №591/4191/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.
Номер провадження 33/816/87/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 155-1 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участі секретаря судового засідання Авраменко Д. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 591/4191/23 за апеляційною скаргою захисника КУТОВОГО Я. А. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

захисника адвоката Кутового Я. А.,

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник КУТОВИЙ Я. А. просить скасувати постанову судді та закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу правопорушення, оскільки справу розглянуто без його участі і без належного повідомлення, протоколи про вчинення правопорушення ОСОБА_2 не вручались, належні докази щодо повідомлення останнього про необхідність з`явитися до податкових органів в матеріалах справи відсутні, а зазначений в протоколах час перевірки не відповідає дійсності. Крім цього, ОСОБА_2 не є суб`єктом правопорушення і ТОВ «Севен Сід» оскаржило рішення податкового органу щодо результатів проведеної перевірки до ДПСУ, а відповідальними за обслуговування РРО особами доопрацьовані реєстратори і їх функціонал повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2023 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн.

Згідно постанови судді, директор ТОВ «Севен Сид» ОСОБА_2 , яке здійснює свою діяльність через магазин «Сам Маркет» в м. Суми, вул. Харківська, буд. 9, порушив вимоги п. 1, 2, 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та порядок проведення розрахунків, а саме розрахункових операцій з реалізації підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування товарів (без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД) за період з 03.12.2022 до 01.04.2023, розрахункових операцій з реалізації алкогольних напоїв без зазначення в касових чеках цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку за період з 01.01.2022 до 11.04.2023.

Вислухавши доводи захисника ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протоколи про адміністративне правопорушення № 302/18-28-07-06, № 301/18-28-07-06 від 26.05.2023, № 287/18-28-07-06-05 від 22.05.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_2 як директор ТОВ «Севен Сид» порушив порядок проведення розрахункових операцій з реалізації підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування товарів (без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД) за період з 03.12.2022 до 01.04.2023, розрахункових операцій з реалізації алкогольних напоїв без зазначення в касових чеках цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку за період з 01.01.2022 до 11.04.2023, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується дослідженими доказами, а саме актами фактичної перевірки від 17.04.2023 та від 26.04.2023 (а. с. 2-6, 14-16, 28-36).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 155-1 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретний порядок проведення розрахунків (розрахункових операцій з реалізації товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг) на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 як директором ТОВ «Севен Сид» вимог п. 1, 2, 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, згідно яких суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Відповідно п. 215.1 ст. 215 ПК, до підакцизних товарів належать: спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво (крім квасу «живого» бродіння); тютюнові вироби, тютюн та промислові замінники тютюну; рідини, що використовуються в електронних сигаретах; пальне, у тому числі товари (продукція), що використовуються як пальне для заправлення транспортних засобів, обладнання або пристроїв з двигунами внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення, з двигунами внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням, з двигунами внутрішнього згоряння кривошипно-шатунним механізмом та коди яких згідно з УКТ ЗЕД не зазначені у підпункті 215.3.4 п. 215.3 цієї статті; автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів; електрична енергія.

Вище наведене підтверджує не лише факт порушення ОСОБА_2 як директором ТОВ «Севен Сид» порядку проведення розрахункових операцій з реалізації підакцизних товарів без використання режиму програмування найменування товарів та з реалізації алкогольних напоїв без зазначення в касових чеках цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, а й дотримання процедури перевірки, тому при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколів про адміністративні правопорушення № 302/18-28-07-06, № 301/18-28-07-06 від 26.05.2023, № 287/18-28-07-06-05 від 22.05.2023 за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП були дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, внаслідок чого доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Не може апеляційний суд прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Севен Сид» оскаржило рішення податкового органу щодо результатів проведеної перевірки, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги жодної інформації про ухвалене рішення не має, незважаючи на те, що ТОВ «Севен Сид» ще 31.05.2023 звернулось до ГУ ДПС України (а. с. 58-61). При цьому, на думку апеляційного суду, процедура оскарження результатів перевірки жодним чином не впливає на встановлені суддею суду першої інстанції фактичні обставини справи і не ставить під сумніви достовірність доказів, які досліджені судом на предмет їх належності, достовірності та допустимості, оскільки за своєю правовою природою адміністративна відповідальність є іншим видом юридичної відповідальності.

Необхідно зауважити, що в апеляційній скарзі захисник визнає, що відповідальними за обслуговування РРО особами були доопрацьовані реєстратори і їх функціонал повністю відповідає вимогам чинного законодавства, що також підтверджує факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, і невідповідність касових чеків, виданих ТОВ «Севен Сид» на момент перевірки вимогам податкового законодавства.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не є особою, у якої наявні функціональні обов`язки на здійснення розрахункових операцій, і не є посадовою особою, до компетенції якої належить організація здійснення розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і дослідженим доказам.

Зокрема, протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП були складені за результатами перевірки магазину ТОВ «Севен Сид», директором якого є ОСОБА_2 , а не касир та завідуючий магазином відповідно, який згідно вимог законодавства відповідає за дотримання вимог п. 1, 2, 11 ст. 3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п. 215.1 ст. 215 ПК.

Відповідно актів неявки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на визначений у запрошенні про складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення час від 22.05.2023 № 283/с/18-28-07-06, ОСОБА_2 не з`явився для складання відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення, тому доводи апеляційної скарги захисника і в цій частині не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають (а. с. 8, 22, 37).

Є необґрунтованими і доводи апеляційного скарги про порушення права ОСОБА_2 на захист, оскільки ОСОБА_2 в порядку ст. 277-2 КУпАП про час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь належним чином, що підтверджується судовою повісткою (а. с. 25). При цьому апеляційний суд погоджується з мотивами судді суду першої інстанції щодо можливості здійснити розгляд справи у відсутності сторін провадження, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП і судовій практиці ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «…не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець…» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany); «…заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання…» (рішення від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S. A. v. Spain); «…обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції…» (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України»); «…саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні…» (рішення від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», від 18.10.2007 у справі «Коновалов проти України»).

Застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених приписами Конституції України та нормами законодавства України про адміністративні правопорушення правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, тобто імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини.

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України, тому суд повинен насамперед з`ясувати вплив будь-яких порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Вказані вище докази є належними, допустимими і достовірними, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про сплив строку накладення стягнення на ОСОБА_2 , то вони не грунтуються на вимогах законодавства України про адміністративні правопорушення, оскільки згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.

Оскільки правопорушення вчинені ОСОБА_2 у квітні 2023 року, а стягнення суддею суду першої інстанції накладене 15.06.2023, то строк накладення стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, не був порушений.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколах обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 15.06.2023 відносно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника КУТОВОГО Я. А. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов