ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/196/24 Справа № 932/9434/23 Суддя у 1-й інстанції - Татарчук Л. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пасічника С.О. на постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Пасічника С.О.,

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 07 жовтня 2023 року о 23:07 год. водій ОСОБА_1 керувала автомобілем марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Дніпро по бульвару Платонова, буд. 3А, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовилася, чим своїми діями порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Пасічник С.О. просить скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що постанова та накладене стягнення на ОСОБА_2 є необґрунтовано, безпідставною, ухваленою без надання належної оцінки об`єктивних обставин, в яких опинилась остання, та на підставі неправильних висновків подій, встановлених під час засідання, у зв`язку з чим має бути скасована.

Вказує, що суд першої інстанції помилково не прийняв аргументи ОСОБА_1 про те, що вона ніколи не сіла б за кермо транспортного засобу, якби не знаходилась в стані крайньої необхідності та якби не відчувала загрози життю або здоров`ю дітей.

Зазначає, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, ОСОБА_1 , продовжуючи хвилюватись за доньок, яких, начебто, забрав їх біологічний батько, з яким ОСОБА_1 розлучена, та неможливістю до нього додзвонитися, розгубилась та відмовилась від проходження дослідження на стан алкогольного сп`яніння.

Заслухавши ОСОБА_1 та її представника адвоката Пасічника С.О., які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити, перевірив її доводи, законність та обґрунтованість оскарженої постанови судді в межах її доводів, вважаю їх неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Суддею суду першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови вказані вимоги дотримані.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Так, судом першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив обґрунтований висновок про доведеність вчинення останньою інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 554552 від 07.10.2023 року, який відповідає положенням ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила; рапортом працівника поліції, в якому послідовно викладені дії працівника поліції при виявленні та фіксації обставин адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП; DVD-диском із відеозаписами з боді-камер поліцейських, на яких зафіксований, в тому числі, факт відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора та в медичній установі.

Всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, а їх сукупність засвідчують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Крім того, письмові докази узгоджуються з відеозаписом, долученим до сформованого уповноваженою особою УПП в Дніпропетровській області адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_1 , а тому сумнівів в їх достовірності не виникає.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи представника про те, що відмова від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 була визнавана станом крайньої необхідності через стурбованість про дітей, що є підставою для закриття справи за п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 17 КУпАП визначено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов до вмотивованого висновку про те, що обставини події та перебування ОСОБА_1 за кермом автомобіля з пасажиром у салоні, її відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, в розумінні ст. 18 КУпАП не є крайньою необхідністю, оскільки належних та допустимих доказів того, що небезпека була дійсна, реальна, а не уявна.

Слід зазначити, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції є належним доказом у даній справі, обґрунтовано покладені в основу оскарженої постанови, оскільки в розумінні ст. 251 КУпАП є доказом, на підставі якого, в тому числі, судом першої інстанції встановлена винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що інкримінований, який був оцінений з точки зору належності, достатності, допустимості та у взаємозв`язку з іншими доказами, та підтверджує, в тому числі, факт керування особою транспортним засобом та факт відмови особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження медичного огляду в медичному закладі та на місці за допомогою газоаналізатора Драгер, що й утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, зі змісту цього відеозапису також не вбачається, що ОСОБА_2 повідомляла співробітників поліції про обставини, які змусили її керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння була визнавана станом крайньої необхідності спростовуються матеріалами даної справи.

А тому, дані протоколу про адміністративне правопорушення та зафіксовані відеозйомкою обставини узгоджуються з фактичними обставинами, встановленими судом, а саме, відмовою ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачаю, а тому вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Пасічника С.О., - залишити без задоволення.

Постанову судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Кононенко