Номер провадження: 33/813/142/24
Номер справи місцевого суду: 522/3986/23
Головуючий у першій інстанції Русєва А.С.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Назарової М.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

захисника Василіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу захисника Василіна Валерія Вікторовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року в частині вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

ОСОБА_1 постановою суду визнано винуватим у тому, що він 05 лютого 2023 року о 23 год. 18 хв., по вул. Гагарінське плато, 5 у м. Одесі керував транспортним засобом «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, згідно Висновку медичного огляду на стан сп`яніння № 000211 від 06 лютого 2023 року, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Василін В.В. звернувся до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду є незаконною, при її ухваленні судом не досліджено всіх обставин справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, зокрема, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що, на його думку, виключає об`єктивну сторону застосування ст. 130 КУпАП, оскільки підставою у проходженні водієм медичного освідування обов`язково має передувати факт керування ним транспортним засобом, а тому за недоведеністю такого факту вимога поліцейського про проходження медичного огляду є необгрунтованою; вважає, що відеофайл, на якому не зафіксовано факт керування транспортним засобом водієм під час руху, є неналежним доказом, а протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом вчинення адміністративного правопорушення і відповідно до положень ч. 5 ст. 266 КУпАП є підставою для визнання таких доказів недійсними.

В апеляційній скарзі захисник Василін В.В. також просив поновити строк на апеляційне оскарження, в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначив, що постанова суду від 11 жовтня 2023 року опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень лише 23 жовтня 2023 року, і в цей же день ним було подано до суду першої інстанції заяву про отримання копії постанови суду, яку отримано 25 жовтня 2023 року. Крім того, вказав, що 11 жовтня 2023 року ним було подано заяву про відкладення розгляду справи на нетривалий час.

В судовому засіданні сторона захисту адвокат Василін В.В. підтримав своє клопотання про поновлення та просив задовольнити його та поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.

Заслухавши доповідь судді, осіб, що брали участь у судовому засіданні, перевіривши вказане клопотання, апеляційний суд приходить до наступного.

Щодо строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на судовий захист є конституційним правом людини (ст. 55 Конституції України), яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64). Однією з гарантій реалізації цього права є апеляційне та касаційне оскарження судових рішень як одна з основних засад судочинства в Україні, що може бути обмежене лише законом (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 289 КУпАП апеляційний суд має право поновити строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення в разі наявності поважних причин пропуску зазначеного строку з боку особи, яка оскаржує постанову суду першої інстанції.

Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Згідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України»).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Сабадаш проти України поновлення судом пропущеного строку на оскарження рішення без належного обґрунтування порушує принцип юридичної визначеності.

Також, у справі Каракуця проти України у своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумний інтервал часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Оскаржувана постанова Приморського районного суду м. Одеси ухвалена 11 жовтня 2023 року, а тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП останнім днем оскарження постанови є 23 жовтня 2023 року.

З апеляційною скаргою захисник Василін В.В. звернувся засобами поштового зв`язку 27 жовтня 2023 року, тобто з пропуском встановленого статтею 294 КУпАП строку, який просив поновити як такий, що пропущено з поважних причин (а.с. 36).

В апеляційній скарзі захисник зазначив, що причиною пропуску строку є отримання ним копії постанови поза межами строку на апеляційне оскарження, яку він отримав за поданою ним заявою в день опублікування постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень 23 жовтня 2023 року. Також вказав на те, що 11 жовтня 2023 року (день розгляду справи) ним було подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 24).

Оцінюючи зазначене, апеляційний суд зазначає, що розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, які, як вбачається зі змісту поданої до суду 11 жовтня 2023 року заяви захисника та довідки про даставку смс-повідомлення на номер телефона ОСОБА_1 , були повідомлені про час та місце розгляду справи на 10 жовтня 2023 року о 14.30 годині (а.с. 19, 20).

Вказаній заяві вже передувала заява захисника про відкладення розгляду справи від 25 липня 2023 про відкладення розгляду справи, яку було задоволено та розгляд справи відкладений на 11 жовтня 2023 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постанову Приморського районного суду м. Одеси надіслано судом до реєстру 12 жовтня 2023 року та оприлюднено 16 жовтня 2023 року, що спростовує доводи захисту щодо дати оприлюднення постанови 23 жовтня 2023 року.

Із заявою про отримання копії постанови суду від 11 жовтня 2023 року захисник звернувся до суду 23 жовтня 2023 року, тобто в останній день строку на апеляційне оскарження (а.с. 23).

Вказані обставини, апеляційний суд вважає, свідчать про наявність у ОСОБА_2 , який був обізнаний про розгляд справи 11 жовтня 2023 року, отримав копію оскаржуваної постанови 23 жовтня 2023 року, знайомився з матерілами справи в суді першої інстанції та був обізнаний з ними, сукупності передумов, які вочевидь не створювали перешкод для реалізації ОСОБА_1 права на захист, шляхом своєчасного подання апеляційної скарги.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що захисник або ОСОБА_1 вживали заходів, спрямованих на отримання копії судового рішення в межах строку на апеляційне оскарження, проте мав перешкоди в її отриманні аж до звернення адвоката за постановою суду 23 жовтня 2023 року, в той час як станом на 12 жовтня 2023 року повний текст постанови було виготовлено. Не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

Наведена захисником у клопотанні причина пропуску строку на апеляційне оскарження, який згідно ст. 294 КУпАП обчислюється з дня винесення постанови, а не з дня її отримання або опублікування в Єдиному державному реєстрі судових рішень, як помилково вважає захисник, не перебуває у площині поважних причин, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто такі, що не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою у визначений законом строк, не встановлено таких і апеляційним судом, що у своїй сукупності засвідчує відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження.

Апеляційний суд також вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що захисником датою подання апеляційної скарги вказано 27 жовтня 2023 року.

На підтвердження надіслання апеляційної скарги до апеляційного суду 27 жовтня 2023 року адвокатом до апеляційної скарги додано накладну кур`єрської служби доставки, згідно якої адвокат Василін В.В. направив апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси 27 жовтня 2023 року, а на адресу отримувача вона надійшла 03 листопада 2023 року, вхід. № 9614212 З.

Апеляційний суд не визнає наданий лист (накладну) кур`єрської служби допустимим доказом того, що скаржник звернувся з апеляційною скаргою саме 27 жовтня 2023 року з огляду на наступне.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року, визначено порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулювання відносин між ними (далі - Правила № 270).

Відповідно до п. 6 Правил, оператор поштового зв`язку для оформлення приймання, перевезення, доставки та вручення поштових відправлень, поштових переказів та здійснення інших пов`язаних з цим виробничих операцій повинен мати штампувальні поштові пристрої, інші засоби поштового зв`язку, перелік і порядок застосування яких установлюється Мінінфраструктури. Передача в користування іншим операторам поштового зв`язку, фізичним і юридичним особам штампувальних поштових пристроїв забороняється. Оператори поштового зв`язку під час надання послуг поштового зв`язку застосовують штампувальні поштові пристрої, відбитки яких відмінні від відповідних пристроїв національного оператора поштового зв`язку.

Згідно п. 73 Правил під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток календарного штемпеля. Дата відбитку календарного штемпеля маркувальної машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, поштові відправлення повертаються відправникові для відповідного оформлення.

Крім того, згідно Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства Інфраструктури України № 958 від 28 листопада 2013 року, нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.

Де «Д» - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку, а «1, 2, 3» - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

Апеляційним судом встановлено, згідно накладної служби кур`єрської доставки ПН № 8993, адвокат Василін В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 відправив апеляційну скаргу на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року 27 жовтня 2023 року, однак дійшла та була зареєстрована зазначена поштова кореспонденція судом першої інстанції лише 03 листопада 2023 року, тобто після спливу п`яти днів з моменту відправлення, що є порушенням нормативних строків пересилання поштових відправлень.

Копія накладної служби кур`єрської доставки ПН № 8993 не містить відбитку календарного штемпелю.

Пунктом 10 Правил встановлено, що оператори поштового зв`язку зобов`язані забезпечувати надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості відповідно до нормативно-правових актів, що регламентують діяльність операторів поштового зв`язку, умов договору.

Також, Правилами № 270 передбачено, що надання послуг поштового зв`язку (кур`єрська доставка поштових відправлень), окрім іншого, повинно підтверджуватись розрахунковим документом (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту.

Отже, надання накладної служби кур`єрської доставки без відповідного розрахункового документа не може вважатися належним доказом подання апеляційної скарги у день, зазначений на відповідній накладній.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 21 грудня 2019 року по справі № 910/6447/18.

Скаржником не надано відповідного розрахункового документа (касового чеку, розрахункової квитанції тощо), який би свідчив про надсилання апеляційної скарги до Приморського районного суду м. Одеси саме 27 жовтня 2023 року.

Крім того, з наданого листа кур`єрської доставки неможливо встановити назву служби кур`єрської доставки, відсутня печать служби, а тому апеляційний суд позбавлений можливості зробити висновок, що згадана служба доставки є повноважним оператором з надання послуг поштового зв`язку, яка зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства та наділена такими правовим статусом і відповідними повноваженнями. Тобто суд позбавлений можливості з`ясувати відомості, чи внесено зазначену службу до Єдиного державного реєстру операторів поштового зв`язку, ведення якого покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

Серед іншого, слід зазначити, що належними та допустимими доказами підтвердження дати отримання/відправлення поштового відправлення є поштовий конверт із зазначенням ідентифікатора поштових відправлень, згідно якого було б можливо перевірити дату отримання та відправлення кореспонденції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що надання накладної служби кур`єрської доставки без належного її заповнення (оформлення, наявність відбитку календарного штемпелю, тощо) та з урахуванням недотримання такою Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень № 958 не є належним доказом на підтвердження дати надіслання апеляційної скарги заявником саме 27 жовтня 2023 року, що також не підтверджує дотримання заявником строків подання апеляційної скарги.

Підсумовуючи наведе вище, підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду від 11 жовтня 2023 року не встановлено, а тому у задоволенні клопотання захисника Василіна В.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження потрібно відмовити та відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 285, 294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволені клопотання захисника Василіна Валерія Вікторовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2023 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу захисника Василіна Валерія Вікторовича в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 повернути особі, яка її подала, разом з доданими до неї матеріалами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.В. Назарова