КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко М.С.
Апеляційне провадження № 33/824/5271/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мережко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п'ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п'ятдесят) гривень.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проаналізував відеозаписи з відеокамер лише під кутом показань потерпілого і прийшов до помилкового висновку, що винним у ДТП є водій вантажного автомобіля, який при повороті праворуч виїхав з другого ряду на крайню праву смугу при повороті праворуч і допустив зіткнення. З такими висновками суду апелянт не погоджується, оскільки вони є помилковими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, чим позбавив ОСОБА_1 на справедливий суд.

Вважає, що апелянт повністю дотримався та не порушив вимог Правил дорожнього руху України, а тому постанова Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року підлягає скасуванню.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду. Клопотання мотивує тим, що 10 вересня 2024 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв'язку «Укрпошта» подав апеляційну скаргу через Дарницький районний суд міста Києва (м. Київ, вул. Севастопольська, 7/13), однак 07 жовтня 2024 року апеляційна скарга з додатками повернулась відправнику - захиснику, адвокату Матішинцю В.В., що підтверджується витягом з трекінгу «Укрпошта» та довідко із вказівкою на закінчення терміну зберігання. Вказує, що відповідно до офіційного сайту Дарницького районного суду міста Києва, вказаний суд має дві поштові адреси.

У зв'язку із такими обставинами апелянт подає клопотання про поновлення процесуального строку.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення постанови.

З матеріалів справи вбачається, що постанову прийнято 03 вересня 2024 року, а апеляційна скарга направлена до суду 09 жовтня 2024 року, тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Вважаю, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, слід поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки апелянтом раніше була вже подана апеляційна скарга, але повернута відправникові із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови поважними та поновити вказаний строк.

В судовому засіданні у Київському апеляційному суді в режимі відеоконференції взяв участь представник ОСОБА_1 - адвокат Матішинець В.В., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити із викладених підстав.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 729854, водій ОСОБА_1 13 червня 2024 року, о 20 год. 05 хв., за адресою: м. Київ, між перехрестями на Дніпровській набережній та просп. М. Бажана, керуючи транспортним засобом «Renault T460», державний номерний знак НОМЕР_1 , з приєднаним до нього напівпричепом «Schmitz», державний номерний знак НОМЕР_2 , перед поворотом праворуч не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку та під час повороту не дотримався безпечного інтервалу до транспортного засобу «Range Rover», державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався праворуч в попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.4; 13.1 ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Перед початком праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух напрямок руху визначено знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою (п. 10.4 ПДР).

Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1 ПДР).

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Як визначено положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши пояснення учасників справи, надані в судовому засіданні, дослідивши матеріали адміністративної справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення від 13 червня 2024 року серії ААД № 729854, складений щодо ОСОБА_1 , схема місця ДТП, пояснення водіїв, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність вини у діях ОСОБА_1 .

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про їх достовірність і допустимість, в той час як вказані апелянтом обставини не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

Суд також ураховує, що, відповідно до п.10.6 Правил дорожнього руху України, якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб.

Тобто, встановлена законом можливість для водія, ураховуючи особисті його транспортного засобу та дорожню обстановку, здійснити поворот праворуч не з крайньої правої смуги, не звільняє його від обов`язку переконатись у безпечності свого маневру.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, така доводиться наявними в матеріалах справи доказами, допустимість яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, які у своїй сукупності узгоджуються та доповнюють один одного.

Ба більше, у своїх письмових поясненнях, відібраних на місці пригоди працівниками поліції, ОСОБА_1 не заперечує свою вину, вказує, що, виконуючи маневр зачепив авто, яке знаходилось в «сліпій зоні».

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується доказами у справі, а саме: протоколом від 13 червня 2024 року серії ААД № 729854, схемою місця ДТП, поясненнями водіїв, відеозаписом з камер «Безпечне місто».

Апеляційний суд переконаний, що докази вчинення правопорушення ОСОБА_1 , були отримані з дотриманням вимог законодавства і суддя дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи, що призвело до передчасного висновку, тому оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, відтак підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними, оскільки суддя першої інстанції врахував та вказав у постанові усі зазначені в матеріалах справи докази, надам їм належну оцінку.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задволенні клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Матішинця В.В. про призначення судової автотехнічної експертизи, оскільки у цій справі, з урахуванням наданих доказів, необхідності у призначенні експертизи немає, позаяк долучені до матеріалів справи документи надають можливість встановити фактичні обставини справи, оцінити їх у співвідношенні об`єктивних даних з поясненнями сторін, та зробити відповідний висновок про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Наявний у справі протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, є належним та допустимим доказом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що, дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам ПДР, оскільки на всіх учасників дорожнього руху покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених правил, як наприклад обмеження швидкості, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньої обстановкою, що склалася. Водій юридично зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для всіх інших учасників руху об`їзду перешкоди. Закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть включати також і порушення ПДР іншим учасником дорожнього руху.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідність брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини (Проніна проти України, № 63566/00, Параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власній переоцінці апелянтом обставин події ДТП та доказів, наявних у матеріалах справи, які в свою чергу підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення та не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини. Належна оцінка обставинам справи надана суддею Дарницького районного суду м. Києва, з якою апеляційний суд погоджується.

Порушень норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови судом не встановлено.

За таких обставин суд доходить висновку, що постанова Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року є обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 03 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду М.В. Мережко