П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2024 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення, установила :

згідно протоколів про адміністративні правопорушення від 15.12.2023 серії ААД № 722658 та № 722659, що вперше надійшли до суду 18.12.2023, ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 29.08.2023 о 18-49 год. керуючи транспортним засобом «Хюндай», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Раїси Окіпної, 4-В, в м. Києві, не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїздну частину по нерегульованому пішохідному переході, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , та не дочекавшись прибуття працівників поліції залишив місце пригоди, що призвело до розшукових заходів, матеріальних збитків та порушення вимог п.п. 2.3б), 18.1, 2.10 ПДР.

24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон), Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан, який дії в країні і на цей час, а згідно зі ст. 1 Закону воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності.

Відповідно до статті 10 Закону у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження судів.

Згідно статті 122 Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

В свою чергу КпАП не регулює питання розгляду справи в умовах, коли: в Україні введений воєнний стан; сторони з причин воєнного стану не мають фактичної можливості дістатися до судової установи для участі у судовому засіданні.

У той же час, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП).

Згідно ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Тобто, доступ до правосуддя розкривається через встановлені гарантії права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Разом з тим, відповідно до ст. 2 КпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Стаття 3 Конституції України передбачає у собі, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже при вирішенні питання про розгляд справи у відсутність особи, що притягається до адміністративної відповідальності суд має узгодити цінності різного порядку - обов`язкове і оперативне здійснення судового в умовах воєнного стану з забезпеченням безпеки людей - учасників цього провадження.

В цій справі суддя виходить з того, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності виклала свою позицію письмово та його захисником - адвокатом Бондаренко В.В. було направлено клопотання до суду про закриття провадження по справі.

Отже нею реалізовано обстоювання своєї правової позиції і на власний розсуд використано процесуальні права.

У саме судове засідання, особа, що притягається до адміністративної відповідальності не з`явилася, хоча їй забезпечувалося судом СМС інформування за номером телефону наявним у справі. Інформацію про дату, час та розгляд самого провадження даним складом суду розміщувалася на сайті Судової влади цього місцевого суду у розділі інформацію для громадян з найменуванням «ГРОМАДЯНАМ» (https://dn.ki.court.gov.ua/sud2604/).

З огляду на, що Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, адже (з огляду на викладене в сукупності) розгляд суддею/судом цієї справи в умовах воєнного стану за відсутності указаної сторони, однак при наявності її письмових пояснень, здійснюється на підставі загальних засад і відповідає конституційному принципу верховенства права. Це не призведе до обмежень прав і свобод людини і громадянина (обмеження яких згідно зі ст. 64 Конституції України заборонені навіть в умовах воєнного стану), а забезпечить оперативний і об`єктивний судовий контроль в умовах воєнного стану на виконання завдань Кодексу України про адміністративні правопорушення визначених у статті першій вказаного Кодексу.

Щодо обставин справи, то слід зауважити, що згідно вимог ст. 245 КпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності з положеннями ст. 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КпАП висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно ст. 251 КпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У цій ситуації установлено, що обставини котрі обумовили питання порушення вимог п.п. 2.3б), 18.1, 2.10 ПДР стосуються подій, що датовані 29.08.2023.

Разом з тим, згідно п. 7) ст. 247 даного Кодексу імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 2 ст. 38 КпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.

Верховний суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а зауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи у такій спосіб судову практику на однакове застосування норм права.

Судом не установлено факту відступу КАС ВС від позиції вираженій у справі № 308/8763/15-а.

За таких обставин, ураховуючи окреслені Верховним судом у наведеному судовому рішенні орієнтири щодо умов застосування положень ст. 38, п. 7) ст. 247 КпАП в частині того, що першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку та враховуючи той факт, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строки, передбачені ст. 38 КпАП, минули, Суд вважає за необхідне розпочате провадження у справі закрити на підставі п. 7) ст. 247 даного Кодексу без вирішення питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

В свою чергу, Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КпАП, не вбачає пістав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 38, 247, 283-285 КпАП, суддя постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 7) ст. 247 даного Кодексу.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА