ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2118/24 Справа № 183/3892/24 Суддя у 1-й інстанції - Фролова В.О. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

При обставинах зазначених в протоколі, 15.04.2024, о 15:20 год., перебуваючи в Новомосковському районі, с. Орлівщина, вул. Зарічна, 35, ОСОБА_1 , керував автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов зі згоди, відповідно до встановленого законом порядку, із застосуванням спеціального технічного приладу AlcotestDrager-6810, результат тесту 1295 склав 3,32 % проміле, за що передбачена відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, постановити нову постанову, якою провадження закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , яка у судовому засіданні пояснила, що саме вона перебувала за кермом транспортного засобу та керувала ним. Суд першої інстанції зробив припущення виходячи тільки із пояснення ОСОБА_3 , який зазначив, що коли він приїхав на місце події, то бачив, як ОСОБА_1 перебував у автомобілі та вийшов з водійського сидіння, в письмових поясненнях також зазначено, що ОСОБА_1 лише сидів за кермом але не керував автомобілем.

Вказує, що усі інші свідки які надавали свої пояснення працівникам поліції та у суді зазначили, що не бачили його за кермом транспортного засобу та не бачили щоб він їм керував.

Також зазначає, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 КУ. У адміністративному протоколі не зазначена назва технічного засобу відеозапису. Відеофіксація не є безперервною, а тому не може бути належним та допустимим доказом.

ОСОБА_1 та його захисник Щербина Є.М. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Рішення суду першої інстанції про визнання винуватим ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законними та обґрунтованими.

У відповідності до ст. ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Районний суд дотримався вказаних вимог закону при розгляді справи.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а вина підтверджується дослідженими районним судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення в якому викладено обставини правопорушення, рапортом працівника поліції, письмовими та наданими в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , роздруківкою з технічного засобу Драгер, відеозаписом.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, повністю узгоджуються з поясненнями свідків щодо обставин справи та сумнівів у апеляційного суду не викликають. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, оскільки свідок ОСОБА_5 , який одразу після наїзду на паркан, вийшов на подвір`я будинку АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_1 , який оглядав місце події та зазначив, що наїхав на стовпчик. Пояснив про відсутність будь-яких інших осіб на місці події, що узгоджується з поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Не заслуговують на уваги й доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення ОСОБА_2 , оскільки її поясненням надано надано оцінку, зазначено з яких підстав суд першої інстанції ставиться до її показів критично. З такими висновками суду погоджується й апеляційний суд.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено права та обовязки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 КУ, у адміністративному протоколі не зазначена назва технічного засобу відеозапису, відеофіксація не є безперервною, а тому не може бути належним та допустимим доказом, в даному випадку апеляційний суд вважає не є такими, що можуть бути беззаперечною підставою для закриття провадження стосовно ОСОБА_1 , враховуючи доведеність матеріалами справи порушення останнім п. 2.9а ПДР України.

Апеляційний суд наголошує, що процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун