запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/415/24Головуючий у 1-й інстанції Капітонов Є.М.
Єдиний унікальний №314/6004/23Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.
Категорія ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 14.12.2023 року о 18 год. 30 хв. на автодорозі Н-15 Запоріжжя-Донецьк на 25 км повторно протягом року водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 14.12.2023 року о 18 год. 30 хв. на автодорозі Н-15 Запоріжжя-Донецьк на 25 км, повторно протягом року водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Omega» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1.(а) Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки та стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Свої вимоги мотивував тим, що незазначення у фабулі правопорушення про відмову пройти огляд у спеціалізованому медичному закладі свідчить про неконкретність пред`явленого йому обвинувачення та про відсутність об`єктивної сторони передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП правопорушення.

Його обвинувачено у вчиненні двох адміністративних правопорушень, а саме за ч.5 ст.126 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП. Проте в резолютивній частині вказаної постанови зазначено про визнання його винним лише за ч.2 ст.130 КУпАП. Тобто на його думку судом не визнано його винним за ч.5 ст.126 КУпАП.

В порушення вимог ст.268 КУпАП суд розглянув справу за його відсутністю без належного повідомлення про час, місце та дату судового засідання.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги його було повідомлено шляхом надсилання судової повістки засобами поштового зв`язку на наявну в матеріалах провадження адресу останнього відомого місця проживання. Проте судові повістки на 21.06.2024 року, 04.10.2024 року, 01.11.2024 року та 29.11.2024 року повернулись на адресу апеляційного суду з відміткою за закінченням терміну зберігання.

Аналогічну адресу безпосередньо зазначено ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення та в апеляційній скарзі. Жодних відомостей про будь-яку іншу актуальну адресу ОСОБА_1 , його адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку апелянтом не надано та з матеріалів справи не встановлено, SMS повідомлення на контактний номер мобільного телефону не доставляються.

Додатково на офіційному веб-порталі «Судова влада України» завчасно було розміщено відомості про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення.

Інформація про завчасне публікування списків призначених до розгляду в кожному суді України, у тому числі у Запорізькому апеляційному суді, справ на офіційному сайті, дошці об`яв, є загальновідомою.

Згідно ч.4 ст.294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшли 04.04.2024 року.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 перебуває в провадженні апеляційного суду понад сім місяців. Відтак, подальший тривалий нерозгляд справи буде грубим порушенням вимог ч.4 ст.294 КУпАП.

Положеннями ч.2 ст.268 КУпАП не передбачено обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене та з огляду на регламентовані законом строки розгляду апеляційної скарги після надходження справи до суду, неявка ОСОБА_1 не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за його відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Щодо доводів ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи, оскільки стаття 268 КУпАП не містить заборони розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП та ч.2 ст.130 КУпАП без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції ОСОБА_1 надсилалися судова повістка, але вона була повернута до суду.

Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 17.10.2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" у випадку відкладення розгляду справи про адміністративні правопорушення за клопотанням учасників судового розгляду строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП, обчислюється починаючи з дня вчинення адміністративного правопорушення, а при триваючому правопорушенні - починаючи з дня його виявлення. Можливість зупинення цього строку у зв`язку з перенесенням розгляду справи не передбачено, крім випадку, визначеного частиною четвертою статті 277 КУпАП.

Велика палата Верховного суду у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 звернула увагу, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.

Крім того, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховним Судом в п. 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд наголошує, що з огляду на принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суди мають проводити розгляд справ за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що розгляд справи за відсутністю ОСОБА_1 не є порушенням прав і свобод останнього.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбачених ч.2 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП адміністративних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №179436 від 14.12.2023 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниця ока не реагує на світло, порушення мови, тремтіння рук) відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння;

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №593332 від 14.12.2023 року, підписаному особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до якого водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, при цьому був позбавлений права керувати транспортним засобом;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 623368 від 05.03.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування;

- довідкою щодо повторності вчиненого правопорушення;

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 14.12.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, зі змісту якого об`єктивно вбачається відмова водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.

У зв`язку наведеним, у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколах про адміністративні правопорушення обставини дійсно мали місце.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП проявляється у повторному протягом року керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, вчинено ОСОБА_1 як особою, яка протягом року піддавалася адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Більш того, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, враховуючи наявні докази та пряме зазначення про це в апеляційній скарзі апелянтом, ніким не оспорюється.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, викладені поліцейськими у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння.

Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.4 розділу І Інструкції ознак наркотичного сп`яніння.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_1 , тим самим, порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі судом не встановлено.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, при цьому жоден із нормативних документів не дає водієві права оспорювати таку вимогу поліцейського.

Наявні в матеріалах справи відеозапис та інші матеріалі справи, які узгоджується між собою є достатньою доказовою базою для належної фіксації скоєння порушення п.2.5 ПДР України, а тому є допустимими і належними доказами.

Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.

У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбачених ч.5 ст.126 КУпАП, ч.2 ст.130 КУпАП адміністративних правопорушень.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що визнаючи його винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 та ч.2 ст.130 КУпАП, суд не вказав, яке стягнення він призначає окремо за кожною статтею, так як ці статті передбачають різні стягнення, то вони є слушними, проте на переконання апеляційного суду не тягнуть безумовного скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи з огляду на наступне.

Стаття 36 ч.2 КУпАП визначає, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Разом із тим, суд 1-ої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126, ч.2 ст. 130 КУпАП, одразу призначив остаточне стягнення за два правопорушення одразу, без призначення стягнення за кожне адміністративне правопорушення окремо та без застосування відповідних положень ч.2 ст.36 КУпАП.

ОСОБА_1 вчинив два адміністративні правопорушення, передбачені різними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Санкція ст.130 ч.2 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Отже санкція ст.126 ч.5 КУпАП передбачає накладення менш суворого покарання, ніж санкція ст.130 ч.2 КУпАП.

Тобто суд, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованих ОСОБА_1 статей, вірно призначив стягнення в межах санкції, встановленої за більш тяжке правопорушення з числа вчинених.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар

Дата документу Справа № 314/6004/23