Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3/733/1181/24
Єдиний унікальний №733/1712/24
Постанова

Іменем України

11 листопада 2024 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі: головуючого судді- Вовченка А.В.,

при секретарі - Мошенець Л.М., Пікуль Л.К.,

з участю: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , захисника - адвоката Дідика В.В.,

свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №2 (м.Ічня) Прилуцького районного відділу поліції ГУНП у Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, РНОКПП - НОМЕР_1 ,

за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2024 року о 00-20 год ОСОБА_1 в м. Ічня по вул. Піщана, 43 Прилуцького району Чернігівської області, керував транспортним засобом Spark Spi25C-3 д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка що не відповідала обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився на боді камеру поліцейського. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП .

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився. Його інтереси в судовому засіданні представляє адвокат Дідик В.В. на підставі ордеру про надання юридичних послуг від 13 вересня 2024 року.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що разом із дружиною виїхав шукати свою дочку, яка зникла, так як має психічні захворювання та потребує догляду, після прибуття до будинку, в якому імовірно знаходилася дочка не знайшов її, а тому дружина викликала поліцію, аби ті допомогли знайти дочку. Натомість працівники поліції запропонували пройти йому пройти тестування на стан алкогольного сп`яніння, оскільки від нього був запах алкоголю, від якого ОСОБА_1 не хотів відмовляться, але відмовився, бо вважав, що не було підстав проходити тестування на стан алкогольного сп`яніння. Вину не визнає. Зазначив, шо алкоголь в той день не вживав.

Адвокат Дідик В.В. пояснив, що під час складання протоколу про вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, працівники поліції запропонували проїхати йому до медичного закладу, але без належно правової процедури, та не відсторонили від керування мопедом. Крім того, ОСОБА_1 спочатку пояснили, що він притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він порушив п.2.9а ПДР України, в той час як у проколі значиться порушення п. 2.5 ПДР. Просив закрити адміністративного провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, так як потрібно було шукати дочку, діяв у стані крайньої необхідності.

Адвокат Дідик В.В. подав до суду клопотання від 23.10.2024 року про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також клопотання від 23.10.2024 року про закриття адміністративного провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що разом з ОСОБА_1 шукала дочку ОСОБА_4 , яка пішла з дому та не повернулася. В той вечір 02.08.2024 їй повідомили, що бачили дочку, після чого вони поїхала на мотоциклі її забрати, так як остання має психічні розлади та потребує догляду. Коли вони приїхали до будинку ОСОБА_5 , то він почав конфліктувати та погрожував. Після чого ОСОБА_2 викликала поліцію, щоб вони допомогли знайти дочку, але коли приїхали працівники поліції виявилося, що дочки там немає, після чого склали протокол на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначила, що не бачила, щоб ОСОБА_1 вживав алкогольні напої.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що 02.08.2024 року бачила доньку ОСОБА_2 в місті про що по телефону повідомила станню. Зазначила, що не була свідком подій 03.08.2024 року по факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідний орган чи посадова особа зобов`язані з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом ст. 279 КУпАП ці обставини встановлюються в ході дослідження доказів під час розгляду справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами.

Розглянувши справу на підставі досліджених доказів орган (посадова особа) відповідно до ст. 283 КУпАП виносить постанову.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, згідно зі ст. 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно пункту 2.5 «Правил дорожнього руху», водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння визначено ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується належними та допустимими відповідно до ст. 251 КУпАП доказами, що наявні в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 107046 від 03.08.2024 року, довідкою старшого інспектора САП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, згідно якої ОСОБА_1 отримував посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 24.08.2023 року, довідкою старшого інспектора САП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, згідно якої т/з SPARK SP125C-3 д.н.з. НОМЕР_2 зареєстрований на ОСОБА_1 , направленням на огляд водія т/з з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу ти швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, із якого вбачається, що у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота та поведінка, яка не відповідала обстановці, постановою серії ЕНА № 2742482 від 03.08.2024 року якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за. ст. 121 ч. 5 КУпАП, відеозаписом з місця події, зафіксованого на боді-камеру поліцейського , з якого вбачається, що ОСОБА_2 повідомила працівникам поліції, що ОСОБА_1 вживав 60 грам горілки.

Як убачається із рапорту помічника чергового відділення поліції № 2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області від 03.08.2024 року, від ОСОБА_2 надійшло повідомлення зі служби 102, про те, що 02.08.2024 року о 23-14 год. В м. Ічня по вул. Жашківська, 109 ОСОБА_6 вчинив сварку та погрожує ломом. Прийшла до нього, щоб забрати свою дочку ОСОБА_7 , яка перебуває на обліку у психіатра.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціального експертної комісії серії 12 ААБ № 671896 та до консультативного висновку ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи, діагноз «хвороба Дауна».

Відповідно до ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознак вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Суд, розглянувши клопотання адвоката Дідика В.В. від 23.10.2024 року про закриття адміністративного провадження про притягнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони необхідно відмовити, так як обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя ОСОБА_7 могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник.

Крім того, вчинене ОСОБА_1 правопорушення є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також, стосується безпеки інших учасників дорожнього руху, а тому зазначені в клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Отже, стягнення є засобом впливу на свідомість правопорушника і головна його мета виховання порушника, формування у нього законослухняної поведінки, у зв`язку із чим своєчасне застосування заходів стягнення за адміністративні правопорушення є засобом запобігання суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ч. 2ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 130, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, у діях ОСОБА_1 не встановлено.

Узагальнюючи вищенаведене, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення та обставин справи, доходжу висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що буде згідно зі ст.23 КУпАП достатньою та необхідною мірою відповідальності, яка досягне мети у вихованні правопорушника в дусі додержання законів, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керуючись ст.23, 40-1, ч.1 ст.130, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.4 ч.2 п.5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011р.

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 605,60 грн. в дохід держави.

Особа вважається позбавленою права керування транспортними засобами після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Строк позбавлення зазначеного спеціального права обчислювати з дня здачі або вилучення у ОСОБА_1 , що посвідчує його право керувати транспортними засобами.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно ст.307 КУпАП штраф ним має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати штрафу у встановлений законом строк постанова про адміністративне стягнення згідно із ст. 308 КУпАП буде надіслана для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: штраф в подвійному розмірі, тобто 34000 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя А. В. Вовченко