Провадження № 33/801/26/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач: Якименко М. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Якименко М.М., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року закрито провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Не погоджуючись з даною постановою потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та постановити нову, якою визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП та притягнути її до адміністративної відповідальності. Вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував усі обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи.

Також вказує, що суд не взяв до уваги, що одним із епізодів ставить у вину ОСОБА_1 , є вчинення домашнього насильства відносно спільного сина.

Представник потерпілого ОСОБА_2 - адвокат Демчишин М.В. подав клопотання про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Хмельницьким апеляційними судом, яке постановою суду було задоволено.

Однак, відеоконференцзв`язок не відбувся, оскільки адвокат не вийшов на зв`язок.

Про що секретарем судового засідання було складено акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.

Потерпілий ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши думку правопорушника, вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб, неявка яких не перешкоджає судовому розгляду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 , яка погодилась з висновками суду першої інстанції, вважаючи себе невинною та повідомила, що її колишній чоловік раніше викрав їх спільну дитину, в них існують неприязні відносини на ґрунті визначення місця проживання дитини , а спір між ними в судовому порядку ще вирішений, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін, з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Згідно вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Закриваючи провадження у справі відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності зібраних по справі доказів здійснення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 і їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 . Судом першої інстанції було встановлено, що між колишнім подружжям існують напружені стосунки, а також існує спір з приводу визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час не вирішено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №428814 від 26.11.2023, ОСОБА_1 26.11.2023 р. о 13-10 год. по АДРЕСА_1 вчинила насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: в присутності дитини лаялась, шарпала дитину, виривала з рук, що могло завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №428813 від 26.11.2023, ОСОБА_1 26.11.2023 о 15-10 год. по АДРЕСА_1 вчинила насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: ображала словесно, погрожувала, шарпала за одяг, штовхала, що могло завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №428812 від 26.11.2023, з якого слідує, що 26.11.2023 р. о 12-48 год. по АДРЕСА_2 вчинила насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: в присутності дитини висловлювалась нецензурною лайкою, шарпала дитину, що могло завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №144380 від 26.11.2023 р. ОСОБА_1 26.11.2023 р. о 12-48 год. по АДРЕСА_2 вчинила насильство психологічного та фізичного характеру відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а саме: шарпала за руки, словесно ображала, що могло завдати шкоди психічному та фізичному здоров`ю.

Справи відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, лише погрози фізичною розправою та агресивна провокація на конфлікт не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суддя апеляційної інстанції бере до уваги відеозапис з мобільного телефону (надісланого ОСОБА_2 ) з якого вбачається, що 26.11.2023 р. ОСОБА_1 не вчиняла насильства відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 та малолітнього сина. На відео зафіксовано, що ОСОБА_1 не шарпала, не штовхала свого колишнього чоловіка та сина, проте ОСОБА_2 на камеру кричав, щоб вона забрала від нього руки, хоча ОСОБА_1 в цей час його не чіпала. ОСОБА_1 не вживала ненормативної лексики, малолітнього сина не шарпала.

Перевіривши матеріали справи, суд першої інстанції не встановив беззаперечних доказів , які б поза розумним сумнівом указували про вчинення ОСОБА_1 насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого сина та колишнього чоловіка.

Вирішуючи спір у справі та відхиляючи доводи ОСОБА_2 (батька дитини), суддя правильно виходив із того, що між колишнім подружжям існують напружені стосунки, а також існує спір з приводу визначення місця проживання дитини.

Відтак, між сторонами наявний конфлікт, який виник на підставі спору, що має цивільно-правовий характер та полягає у відсутності досягнутої домовленості між сторонами щодо участі батька у вихованні та визначенні місця проживання дитини.

Відомості, які зазначені у протоколі та містяться у матеріалах справи, зокрема у відеозаписі, та поведінка ОСОБА_1 , яка відображалася у формі дій та висловлювань, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення не є проявом домашнього насильства у формі психологічного насильства по відношенню до дитини та ОСОБА_2 , тому у такому разі відсутнє, як саме заподіяння шкоди, так і його можливе заподіяння психологічному здоров`ю дитини.

Сам лише факт наявності між учасниками справи неприязної та конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства, в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Вінницький апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за встановлених обставин, та відсутності доказів, які б об`єктивно свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відсутні правові підстави для її притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи скаржника про те, що дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки психологічного насильства над малолітньою дитиною, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі твердження носять характер припущень, не підтверджені належними та допустимим доказами.

Суд зауважує, що природа спірних правовідносин, що виникли у даному випадку між батьком та матір`ю дитини, носить цивільно-правовий характер, а тому має врегульовуватися за допомогою саме інститутів цивільного та сімейного права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведено переконливих доводів з посиланням на будь-які належні та допустимі докази, які б доводили факт винуватості ОСОБА_1 і давали б апеляційному суду підстави ставити під сумнів обставини справи, які правильно були встановлені судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги, що потерпілого не було залучено до участі у справі в якості законного представника малолітньої дитини, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції не було порушено інтереси малолітньої дитини, адже на час розгляду справи дитина проживала і проживає разом із матір`ю, яка також є її законним представником і не позбавлена батьківських прав відносно своєї дитини. Крім того, як правильно зробив висновок суд першої інстанції , домашнього насильства відносно дитини ОСОБА_1 не вчиняла.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу у відсутність потерпілого, правильно виходив із того, що клопотання від його представника про проведення засідання в режимі відео конференції, надійшло вже після його початку. Також судом правильно було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування з ОВС відеозапису з камер відеоспостереження , оскільки потерпілий не надав доказів , що він самостійно вживав заходів щодо його отримання, а йому було у цьому відмовлено. Крім того, як правильно зазначив суд, в матеріалах справи міститься відеозапис зафіксованих подій , як в приміщенні поліції, біля нього та по вул. Гоголя , який за клопотанням представника потерпілого було долучено до матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 грудня 2023 року про закриття провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення залишити без змін.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Якименко