Справа № 451/1430/23 Головуючий у 1 інстанції: Патинок О.П.
Провадження № 33/811/144/24 Доповідач: Березюк О. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г. у місті Львові, перевіривши повторну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 20.11.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень та позбавлено правом керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 536,80 гривень.

На дану постанову суду надійшла повторна апеляційна скарга за підписом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вимоги апеляційної скарги вважаю, що слід повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ч. 1 ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга подана фахівцем у галузі права ОСОБА_1 , який на підтвердження своїх повноважень надав суду апеляційної інстанції копію копію диплома про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуття кваліфікації магістра з правознавства. Договір про надання правової допомоги ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутній.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16.11.2000 року роз`яснено, що положення ч. 1 ст. 59 Конституції України слід розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому положення ч. 1 ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України. В той же час Законом № 1401-VIII від 02.06.2016 року Конституцію України доповнено ст. 131-2, відповідно до якої виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України доповнено п. 16-1, згідно з яким представництво за ст. 131-2 виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень ст. 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, з 1 січня 2018 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в судах апеляційної інстанції.

Водночас, відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України, на підставі рішення №115/2023 дисциплінарної палати КДКА Київської області від 21.07.2023 року право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 зупинено згідно з п. 3 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 21.07.2023 року по 21.01.2024 року.

Відтак враховуючи те, що представництво у судах здійснюється виключно адвокатом, а право на заняття адвокатською діяльністю у ОСОБА_1 зупинено, вважаю, що він не відноситься до осіб, які вправі подавати апеляційну скаргу.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги ту обставину, що подана апеляційна скарга підписана ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з поданої апеляційної скарги, то така не містить виконаного власноручного підпису ОСОБА_2 ..

Так, навіть неозброєним оком видно, що на скарзі замість оригіналу підпису ОСОБА_2 проставлено фото підпису, що не може свідчити про волевиявлення ОСОБА_2 , і таке слід розцінювати як те, що апеляційна скарга не підписана особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказані дії ОСОБА_1 , який будучи тимчасово позбавлений права на зайняття адвокатською діяльністю, та всупереч цього надаючи оплатні послуги особі намагається продовжувати брати участь у судових засіданнях через подачу апеляційної скарги, як особисто, так і фальсифікуючи підпис клієнта (шляхом нанесення на скаргу фотокопії підпису клієнта), - на переконання апеляційного суду є намаганням ввести суд в оману щодо справжності підписання апеляційної скарги.

Вище вказані обставини були встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 10 січня 2024 року, і у повторній апеляційній скарзі присутні ті ж самі порушення, що і у попередній скарзі.

Виходячи з викладеного апеляційний суду вважає, що подана повторна апеляційна скарга підлягає повернення як така, що подана особою, яка не вправі подавати апеляційну скаргу і в ній відсутній підпис особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Повторну апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 20 листопада 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - повернути особі, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського

апеляційного суду Березюк О.Г.