Справа №551/437/22 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Щербаченко М. В.
Номер провадження 33/816/14/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участю секретаря судового засідання Авраменко Д. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 551/437/22 за апеляційною скаргою захисника АНДРІЄНКО М. В. на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2022, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Андрієнко М. В.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник АНДРІЄНКО М. В. просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки працівники поліції здійснювали психологічний тиск та застосовували фізичну силу, змушували ОСОБА_2 визнати та підписати протокол про адміністративне правопорушення, повістку про розгляд справи, ОСОБА_3 не отримав і справа розглянута у його відсутність, що свідчить про порушення права на захист. Під час розгляду справи не було встановлено, які саме дії ОСОБА_2 свідчать про ухилення від огляду, письмове направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я у справі відсутнє. Протокол складений у присутності свідків, які надали пояснення на заздалегідь надрукованому бланку, з яких неможливо встановити підстави зупинки, а самі свідки не були допитані в суді першій інстанції, водій не був відсторонений від керування т/з.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2022 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто на користь держави 496, 20 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_2 01.05.2022 о 17:50 у м. Тростянець по вул. Ювілейній керував т/з ВАЗ 21063, н. з. Б4583СУ з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку за допомогою «Алкотест 6810» або до медичного закладу відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Стаття 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, 4.XI.1950 (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своєму рішенні від 28.01.2021 у справі «Кушнір проти України» ЄСПЛ, констатуючи порушення п. 1 ст. 1 Конвенції, зазначив, «…що право на доступу до суду передбачає право на отримання належного повідомлення про судові рішення, особливо у випадках, коли апеляційна скарга може бути подана у конкретно встановлений строк. Заявник не був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції, оскільки засідання проводилося на підставі письмових доводів сторін і, таким чином, без їхнього виклику; отже, заявник не знав зміст постанови, прийнятої за результатами розгляду його позову, у тому числі наведене судом обґрунтування. Це означає, що він не зміг би оскаржити постанову своєчасно, не маючи її паперової копії…» (п. 30-32).

ОСОБА_2 не був присутній в суді першої інстанції при ухваленні постанови, її копію отримав 01.12.2022, а 10.12.2022 його захисник Андрієнко М. В. звернулась з апеляційною скаргою, що підтверджується штампом відділення поштового зв`язку, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Андрієнко М. В., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР № 173123 від 01.05.2022, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_2 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , згідно яких ОСОБА_2 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння (а. с. 2);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в присутності яких ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на місці зупинки т/з за допомогою газоаналізатора Драгер та в медичному закладі (а. с. 4).

Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі. Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім іншого, настає за відмову особи, яка керує т/з, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а тому поліцейським правильно установлені як факт керування т/з особою із ознаками сп`яніння, так і факт відмови цієї особи від проходження огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.

Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі правильно присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (в ред. 28.10.2015 № 888).

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Таким чином, ОСОБА_2 , як особа, яка керувала т/з, що не заперечується стороною захисту в поданій апеляційній скарзі, і щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, оскільки незалежно від причин зупинки т/з, водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 ПДР, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні у відношенні ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього. При цьому вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу (ст. 256 КУпАП), зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) відмова особи, яка керує т/з, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, конкретний пункт ПДР 2.5 і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, свідки відмови, пояснення ОСОБА_2 по суті правопорушення, який у відповідній графі протоколу власноручно зазначив, що згоден. Вказаний протокол підписаний ОСОБА_2 без будь-яких зауважень.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про тиск та застосування фізичного насильства до її підзахисного з боку працівників поліції з метою підписання протоколу про адміністративне правопорушення, то такі не заслуговують на увагу, оскільки, вважаючи дії працівників поліції незаконними, ні ОСОБА_2 , ні його захисник не оскаржували такі їх дії в передбаченому законом порядку.

Доводи захисника про те, що її підзахисному не була вручена копія направлення на медичний огляд до закладу охорони здоров`я, що в свою чергу свідчить про недоведеність ухилення ОСОБА_2 від проходження огляду у встановленому законом порядку, апеляційний вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки направлення водія т/з на огляд з метою виявлення стану, в тому числі алкогольного, сп`яніння складається не для вручення водію, а складається працівником поліції для відповідного лікаря, як підстава для проведення цим лікарем огляду особи. Вся процедура огляду водія у медичному закладі проводиться виключно за участю працівників поліції, які і доставляють водія до лікарні, а не водій сам прибуває туди з направленням, що передбачено ч. 4 ст. 266 КУпАП.

Є неприйнятними і доводи апеляційної скарги захисника Андрієнко М. В. щодо недопустимості як доказів письмових пояснень свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 через те, що ці пояснення викладені на завчасно заготовлених бланках, оскільки по-перше, положення КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» не містять вимог щодо форми та змісту письмових пояснень свідків, по-друге, згідно «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», і проведення такого огляду в редакції чинній на час складення протоколу відносно ОСОБА_2 функція свідків полягала лише у засвідченні відмови водія т/з від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння. При цьому необхідно зауважити, що стороною захисту не оскаржувався сам факт присутності двох свідків при відмові ОСОБА_2 пройти огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.

Твердження апеляційної скарги щодо не проведення суддею суду першої інстанції допиту вказаних свідків є безпідставними, оскільки жодних обов`язкових вимог про виклик та допит свідків по справі у суді положення КУпАП не містять. Виклик свідків є правом, а не обов`язком суду та здійснюється лише на розсуд суду при необхідності встановлення додаткових обставин справи.

До того ж апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані свідки в ході апеляційного розгляду неодноразово викликалися суддею, однак, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і пп. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючи фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення вказаних свідків не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Отже, судом апеляційної інстанції надано можливість ОСОБА_2 обґрунтувати свою правову позицію відповідними доказами, поясненнями свідків, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги захисника про порушення права на захист ОСОБА_2 , який був обізнаний про перебування в Тростянецькому районному суді Сумської області справи про адміністративне правопорушення відносно нього, не заслуговують на увагу.

Відсутність доказів відсторонення працівниками поліції ОСОБА_2 від керування т/з не спростовує самого факту відсторонення особи від керування т/з і не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР.

ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29.06.2007) зазначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», тому ОСОБА_2 , який реалізував своє право володіти і керувати т/з, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, дотримавшись положень ст. 268, 279, 280 КУпАП, а тому ухвалена постанова є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Поновити захиснику АНДРІЄНКО М. В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2022.

Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 17.08.2022 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника АНДРІЄНКО М. В. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов