Номер провадження 3/521/8899/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду міста Одеси Федоренко Т.І., розглянувши протокол про порушення митних правил №0559/50000/24 від 10.05.2024 року, який надійшов з Одеської митниці Держмитслужби у відношенні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.483 МК України,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу №0559/50000/24 від 10.05.2024 року встановлено, що 10.05.2024 року о 09 год. 41хв. в пункт пропуску для автомобільного сполучення «Маяки-Удобне-Паланка» Одеської митниці на виїзд з України в Молдову по смузі «зелений коридор» прибув рейсовий автобус реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Молдова, у якому у якості пасажира слідував громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перед проведенням спільного прикордонно-митного контролю було запропоновано громадянам заповнити митну декларацію.

Під час прикордонно-митного контролю, (візуального огляду, спільно з прикордонним нарядом ОТЗ), у сумочці серед особистих речей громадянина України ОСОБА_2 в дитячому гаманці серед монет було виявлено 17 монет, які не були задекларовані письмово в митній декларації та не заявлені під час усного опитування . Виявлені предмети переміщувались з ознаками приховування від митного контролю та їх виявлення не було ускладнене.

Статтею 365 МК України передбачено, що громадяни за умови дотримання вимог МК України та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

У відповідності ст. 370 МКУ старовинні монети не відносяться до переліку товарів, які можуть бути віднесені до особистих речей громадян. Також можливо дані монети підпадають під дію Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» від 21 вересня 1999 року та може бути вивезений за межі митної території України на підставі свідоцтва на право вивезення культурних цінностей. Громадянин України ОСОБА_2 митний контроль пройшов, та жодних дозвільних документів на право переміщення через державний кордон України вищевказаних предметів не представив.

Відповідно до відомостей модуля «Провадження в справах про ПМП» АСМО «Інспектор» та інформації, наявної в реєстрі порушників митних правил ЄАІС, гр. України ОСОБА_2 протягом 2023-2024 років не притягувався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 482, 483 Митного кодексу України.

Митним органом складено протокол про порушення митних правил, відповідно до якого гр. України ОСОБА_2 на думку митного органу вчинив дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Зазначені дії мають ознаки порушення (порушень) митних правил, передбаченого (передбачених) ч.1 ст.483 МКУ.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про судовий розгляд був повідомлений належним чином.

Адвокат Оборотова Ю.Р., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду пояснення, відповідно до змісту яких просила розгляд справи здійснити за відсутності її та ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, враховуючи строки розгляду справи та обізнаність ОСОБА_1 про розгляд його справи судом, суд вважає можливим розглянути справу, за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, на підставі наявних матеріалів.

Відповідно до письмових пояснень адвокат просила закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.483 Митного кодексу України про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України, зазначивши, що заявник повністю заперечує викладені в протоколі відомості як такі, що не відповідають дійсності, та вважає що провадження щодо його справи підлягає закриттю у зв`язку з наступним. Експертним висновком культурних цінностей №4 від 01.10.2024 року №117 Одеського археологічного музею було встановлено, що: Надані на дослідження обєкти 17 монет знаходились у обігу та не є рідкісними. Ці монети не повязані з історичними подіями , ні з життям та діяльністю видатних діячів держави, науки, культури, тощо України, тому об`єкти не належать до категорії культурно-історичних цінностей. В свою чергу, громадянин ОСОБА_3 хоче пояснити суду, що він не мав наміру зі свого боку переміщувати через кордон держави монети незаконним чином без відповідного митного декларування, він знав і пояснював працівникам митниці, що монети жодної цінності не мають, до повномасштабного вторгнення Російської Федерації були іграшковими грошима його маленької онуки, які він і везе їй в дитячому гаманці, щоб віддати на згадку про дідуся. Жодним чином від працівників митниці їх не приховував і наміру такого не мав. Гр. ОСОБА_1 , вважає, що в його діях взагалі відсутній склад інкримінованого правопорушення, а саме ст.483 Митного кодексу України. Експертним висновком культурних цінностей №4 від 01.10.2024 року №117 Одеського археологічного музею підтверджуються доводи сторони захисту щодо неналежності вищеназваних переміщуваних предметів до культурних цінностей та спростовують твердження представників Одеської митниці про протилежне. Таким чином, вважаємо, що вказані вище предмети не є забороненими чи обмеженими для переміщення, не відносяться до культурних цінностей, а тому, з врахуванням положень ч.5 ст.374, 197 МК України, не підлягають письмовому декларуванню.

Враховуючи наведене, висновки митного органу щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.483 МК України не є вірними, що виключає його відповідальність за порушення встановленого порядку проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю і тим паче вчинення дій спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю. Згідно з диспозицією частини першої ст.483 Митного кодексу України відповідальність за цією статтею настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості. Тобто, основним безпосереднім об`єктом правопорушення є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України. Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України (активна поведінка особи). Суб`єктивна сторона цього правопорушення характеризується прямим умислом особи на переміщення товарів з приховуванням від митного контролю. Ст.10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною першою ст.483 Митного кодексу України є наявність в діях правопорушника вини. В ст.483 МК України надано вичерпаний перелік ознак, за якими має кваліфікуватися дане правопорушення. Так, відповідно до ст. 483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників). Нічого із вищезазначеного ОСОБА_4 вчинено не було. З урахуванням наведеного, провадження по справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення. На підставі вищезазначеного, просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.483 Митного кодексу України про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України

Представник митниці Кептене Д.А. в судовому засіданні вважав, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, винна у вчиненні порушення митних правил, її вина підтверджується зібраними у справі доказами, і тому необхідно притягнути її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 483 МК України.

Заслухавши сторони, дослідивши надані суду матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до вимог ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення; чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності; чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність; чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За диспозицією ч.1 ст.483 МК України переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані. Таким чином, основним безпосереднім об`єктом є встановлений порядок переміщення товарів та ТЗ через митний кордон України.

Об`єктивною стороною правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні злочину чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.

Між тим, Митний кодекс України нормою ст.257 вичерпно формулює поняття «декларування», яке здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Заявлення таких відомостей здійснюється за встановленою законом формою в ході процедури декларування, повноваженнями щодо якого відповідно до положень ст. 265 МК України наділений декларант.

Виходячи з аналізу цих положень, особа може брати участь у митних відносинах як декларант у двох випадках: коли вона особисто здійснює декларування товарів або як його власник або як уповноважений власником. Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

У разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.

Таким чином, власник товару підлягає відповідальності лише у тому випадку, коли він здійснював декларування товару або з метою приховування від митного контролю особисто вчиняв будь-які дії, що складають об`єктивну сторону такого порушення. При цьому таке діяння за суб`єктивною стороною характеризується прямим умислом.

Згідно ст.251 КУпАП та ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Судом досліджено надані докази, серед яких протокол про порушення митних правил, доповідна записка митного інспектора, пояснення ОСОБА_1 , митна декларація від 10.05.2024 року, фототаблиці та опис предметів до протоколу про порушення митних правил №0559/50000/24 від 10.05.2024 року, постанова про призначення експертизи від 07.06.2024 року, постанова про взяття проб і зразків від 08.07.2024, протокол про одержання проб і зразків від 09.07.2024 року, висновок експерта від 01.10.2024 року №117, відповідно до якого надані на дослідження монети знаходилися у обігу та не є рідкісними, не пов`язані з історичними подіями, ні з життям та діяльністю видатних діячив держави, науки, культури тощо України, тому не належать до категорії культурно-історичних цінностей.

Відповідно до ч.1ст.197 МК України вбачається, що у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України.

Частиною 6 статті 372 МК України визначено, що тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України.

Згідно з ч. 2 ст. 373 МК України, порядок вивезення (пересилання) громадянами за межі митної території України дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 13 Закону України від 21.09.1999 року «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 № 258 встановлено, що вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України» від 20.06.2000 № 984.

Відповідно до висновку експерта від 01.10.2024 року №117 надані на дослідження об`єкти 17 монет знаходились у обігу та не є рідкісними. Ці монети не пов`язані ні з історичними подіями, ні з життям та діяльністю видатних діячів держави, науки, культури тощо України, тому об`єкти не належать до категорії культурно-історичних цінностей.

Суб`єктивна сторона правопорушення, що визначене ч.1 ст.483 МК України, передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні злочину чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження того, що вилучений предмет є обмеженим або забороненим до переміщення через митний кордон України, а особа, стосовно якої складено протокол про порушення митних правил мала умисел на їх порушення.

Досліджені в суді матеріали справи у їх сукупності свідчать про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

При цьому суд звертає увагу, що суд не наділений повноваженнями самостійно збирати докази у справах про порушення митних правил, встановлювати інших осіб, які можуть бути причетними до правопорушення.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Вимогами частин першої, другої статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення про порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, оскільки суду не надано доказів на його підтвердження, тому за таких обставин справа про порушення митних правил підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, ст. ст. 483 ч. 1, 527-529 МК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.483 Митного кодексу України про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 Митного кодексу України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Т.І.Федоренко