ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Маслака Ігоря Петровича щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

на постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

У постанові суду зазначено, що 25 липня 2024 року о 00:50 год. біля буд. 60 на вул. Нова у смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області водій ОСОБА_1 керував мопедом у стані сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою спеціалізованого технічного засобу газоаналізатора Alcotest Drager 6820 ARHJ-0262. Результат тесту № 3367 від 25.07.2024 позитивний - 1,77 проміле, чим порушив п. 2.9 а ПДР України.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Маслак І.П. порушують питання про скасування постанови судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2024, як незаконної та необґрунтованої.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та обставинам, не взяв до уваги долучений відеозапис працівників поліції та підійшов формально до вивчення справи.

Вказують, що відповідно до складеного працівниками поліції рапорту, відбулась зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , натомість до матеріалів справи долучено відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, який не має підтвердження того, що ОСОБА_1 саме керував транспортним засобом. При цьому апелянти просять врахувати практику апеляційного суду у справі № 344/8791/22, відповідно до якої відсутність законних підстав для зупинки автомобіля є підставою вважати неправомірними всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі, а тому є протиправною сама процедура огляду водія.

Зазначають, що зібрані у матеріалах справи докази не можуть беззаперечно свідчити про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки факту керування транспортним засобом не встановлено, ознаки сп`яніння не підтверджені в установленому законом порядку, тому припущення щодо винуватості ОСОБА_1 є неприпустимими, а всі сумніви у доведеності вчинення особою правопорушення мають тлумачитися на користь останнього.

Долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудних камер працівників поліції тільки підтверджує відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисник просять постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2024 скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У визначений час та дату судового засідання апеляційної інстанції на 08.30 годину 05 листопада 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Маслак І.П. не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду. Натомість по завершенню судового засідання, а саме о 09.25 годин 05 листопада 2024 року, від сторони захисту надійшли заяви про відкладення розгляду справи, але ці заяви вже не можуть вплинути на перебіг апеляційного розгляду справи. Тому суд апеляційної інстанції, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, вважав за можливе розглянути справу без участі сторони захисту.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення та результат тесту Alcotest Drager 6820 ARHJ-0262.

Вказані докази були перевірені та досліджені під час апеляційного перегляду справи.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 122664 від 25.07.2024, складеного у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1), 25.07.2024 о 00 годин 50 хвилин за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Слобожанське, вул. Нова, 60, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом мопед Yadea T7 без номерного знака в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місці із застосуванням приладу Alcotest Drager 6820, прилад ARHJ-0262, принтер ARHH 0660. Результат тесту № 3367 позитивний - 1,77 проміле, що було зафіксовано за допомогою технічного засобу відеозв`язку Motorola № 471404, № 474167.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено надасть у суді. Вказано, що тимчасово документи не вилучалися, тимчасовий дозвіл на право керувати транспортним засобом не видавалось.

Особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, повідомлено місце та час розгляду справи, однак останній від підпису у протоколі про адміністративне правопорушення та від отримання його копії відмовився.

Відповідно до чеку Alkotest Drager 6820, тест № 3367, 25.07.2024 було проведено огляд водія ОСОБА_1 на перебування у стані алкогольного сп`яніння, результат позитивний - 1,77‰ (а.с.3,4).

Згідно Акту огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна вимова. Огляд проведений за допомогою приладу Драгер Алкотест 6820, результат огляду на стан сп`яніння позитивний 1,77‰. Огляд було зафіксовано на бодікамеру № 474167, № 471404. Від підпису в акті щодо результатів проведеного огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.5).

З рапорту інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 УПП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 убачається, що під час патрулювання за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Нова, 60, було зупинено транспортний засіб мопед мопед Yadea T7 без номерного знака під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, невиразна мова, запах алкоголю з порожнини рота. Водію запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатор Alkotest Drager 6820, на що водій погодився. Результат тесту позитивний, 1,77‰. На водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, подію зафіксовано на бодікамери № 474167, № 471404 (а.с.9)

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом апеляційної інстанції було відтворено відеозапис з нагрудних боді-камер працівників патрульної поліції, які містяться у одному безперервному файлі на одному DVD-R диску долученого до матеріалів справи (а.с.1об.)

Так, наявний на диску відеофайл export-1w6yt містить у собі відеозапис з нагрудної камери № 474167 тривалістю 00:34:15 01:36:40.

На відеозапису видно, як працівники поліції виходять зі службового автомобіля та підходять до водія, як потім буде встановлено ОСОБА_1 , який стоїть поряд з мопедом на узбіччі дороги. Двигун мопеда увімкнений.

На запитання працівника поліції чого він катається у комендантську годину, ОСОБА_1 відповів, що їхав у магазин на заправку, яка знаходиться неподалік.

Потім, під час встановлення особи водія, поліцейський повідомив, що від останнього відчувається запах алкоголю.

ОСОБА_1 цей факт не заперечував, вказав, що «сиділи відпочивали».

Після чого працівник поліції запропоновував ОСОБА_1 пройти огляд на перебування у стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер. ОСОБА_1 погодився та запитав дозволу вимкнути двигун мопеда.

Потім ОСОБА_1 обрав собі один серед запропонованих йому мундштуків до газоаналізатора і пройшов огляд на перебування у стані сп`яніння.

Результат огляду позитивний 1,77 проміле.

Далі працівники поліції перейшли до складання адміністративних матеріалів, після закінчення оголосили їх зміст ОСОБА_1 , який від підпису відмовився.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах провадження, апеляційний суд вважає, що в наявні докази у сукупності відображають усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції.

За нормативним визначенням ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже зазначені на цих відеофайлах фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківки чеку Драгер, спростовують твердження апелянтів про відсутність у справі доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Апеляційний суд вважає, що хоча вказаний відеозапис і не містить руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та не фіксує обставини моменту зупинки поліцейського транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , на що звертають увагу апелянти, але в цілому відображає усі обставини, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, на дослідженому відеозаписі убачається, що після зупинки водія ОСОБА_1 , працівник поліції запитав у нього, чого він їздить у комендантську годину, на що останній, жодного разу не заперечив таке твердження, відповів, що їхав до магазину на заправку, яка знаходиться неподалік.

При цьому, посилання апелянтів з цього приводу на певні рішення інших судів є некоректним, оскільки існуюча в Україні система права, зокрема, про адміністративні правопорушення, не передбачає його джерелом, судовий прецедент. Згідно ч.1 ст.36 Закону України Про судоустрій і статус суддів Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Отже рішення апеляційних судів, зокрема й те, на яке посилаються апелянти, не створюють правових позицій, які б формували єдність судової практики в Україні.

Отже твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про безпідставність зупинки працівниками поліції водія ОСОБА_1 та про відсутність у справі доказів керування останнім транспортним засобом, не заслуговують на увагу.

Таким чином твердження апелянта про те, що наданий працівниками поліції відеозапис підтверджує відсутність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не відповідають дійсності.

Водночас суд апеляційної інстанції враховує той факт, що в поданій апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а лише оспорює наявність доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом.

Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п.2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п.п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі- Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння на національному рівні закріплений у КУпАП, розділі ІХ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 №1395, зареєстрована в Мінюсті України 10.11.2015 №1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрована в Мінюсті України 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМУ 17.12.2008 № 1103, з наступними змінами).

З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає, що працівниками патрульної поліції було дотримано усіх приписів Інструкції щодо проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу.

Доводи апелянтів про те, що працівниками поліції не підтверджено факту наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння, не є слушними.

Вимогами п. 2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Отже законодавцем не встановлено жодної вимоги до працівників поліції надавати докази на підтвердження виявлених ознак алкогольного сп`яніння. Більше того, поліцейський фактично виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від власного їх розуміння. Наявність ознак алкогольного сп`яніння самі по собі не означають, що особа перебуває в стані такого сп`яніння.

Наданим працівниками поліції відеозаписом, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та рапортом працівника поліції встановлено, що у водія ОСОБА_1 були виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, невиразна мова.

Крім того, з відеозапису з нагрудних камер працівників поліції убачається, що ОСОБА_1 не тільки не заперечував щодо виявлених у нього ознак сп`яніння, а навпаки підтвердив це та зазначив що, що «сидів відпочивав».

Отже, аналіз досліджених під час судового розгляду та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дають підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння при обставинах встановлених постановою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09.10.2024, чим було порушено вимоги п.2.9 а ПДР України, тобто ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У свою чергу апелянтами в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків місцевого суду про наявність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, на чому наполягають апелянти, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до положень ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Апеляційний суд вважає, що суддею місцевого суду при постановленні рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та при накладенні на винну особу адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, у повній мірі враховані загальні принципи та правила накладення стягнення, передбачені ст.23 та ст.ст.33-35 КУпАП, а також враховано підвищений рівень суспільної небезпеки скоєного винною особою адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновків, що доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Маслака І.П. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а постанова судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Маслака Ігоря Петровича - залишити без задоволення, а постанову судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО

АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ В.В. РУДЕНКО