ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Джерелейко О.Є.,

за участю: потерпілого ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

якою провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А:

При обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, 30.07.2024 року о 17 годині 36 хвилин в м. Дніпро по пр. Слобожанському, е/о 434, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , який раптово почав виконувати розворот, через подвійну суцільну смугу, чим порушив п.п. 12.9 г), 11.4 та 34.1.3 ПДР України, внаслідок чого водій автомобілю Mazda CX-9, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , був вимушений здійснити екстрене гальмування, що в свою чергу стало причиною ДТП. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження та завдано матеріальних збитків, травмованих не має.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, потерпілий ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, винести нову постанову, якою визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В обґрунтування посилається на такі обставини:

- суд першої інстанції не обґрунтовано не визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, так як в його діях вбачаються порушення ПДР України.

Будучи увідомленими про місце та час розгляду справи , особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки суд не увідомив, у зв`язку з чим апеляційний розгляд проведено у його відсутність.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи, докази і вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, суд дійшов такого висновку.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності без з`ясування обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, так як не проаналізував та не надав належної оцінки доказам, чим порушив ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо з`ясування всіх обставини справи, встановлення чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідження наявних у справі доказів та надання їм правової оцінки.

Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно із ст. 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Нормами КУпАП прямо не передбачено необхідності визнання вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення у випадку закриття провадження у справі.

Однак, ч. 2 ст. 283 КУпАП не містить будь-яких винятків щодо постанов про закриття провадження у справі про адміністративні правопорушення, тому виконання вимог щодо постанови, передбачені цією статтею, є обов`язковим і для цього виду постанов.

Тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дає змогу дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення , у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Відповідно до п. 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. Вказана норма КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, відповідно до ч. 2 статті 38 КУпАП стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Тому п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП необхідно застосовувати у взаємозв`язку з іншими нормами. Так, п. 7 ч. 1 статті 247 КУпАП містить посилання саме на ст. 38 КУпАП, яка підлягає застосуванню лише у випадку, якщо наявна вина особи і існують підстави для накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до правової позиції, викладеної в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 квітня 2020 року (справа № 686/4557/18), закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні адміністративного правопорушення.

З точки зору матеріального (сутнісного) підходу реабілітуючими визнаються обставини, за яких особа вважається непричетною до адміністративного правопорушення (у зв`язку із чим відновлюються її добре ім`я, репутація), а нереабілітуючими обставини, за яких має місце винуватість особи, але через передбачені законом обставини вона звільняється від адміністративної відповідальності.

Поділ підстав закриття провадження на реабілітуючі і нереабілітуючі має, насамперед, практичне значення щодо наслідків такої форми закінчення провадження у справі. Визнання обставини реабілітуючою / нереабілітуючою впливає на права та інтереси особи, яка є потерпілою від адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною , яка спростовує факт наявності вини особи у скоєному адміністративному правопорушенні.

Таким чином, потерпілий не обмежений у своєму праві звернення до суду для забезпечення доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany»).

Допущені порушення є підставою для скасування постанови суду та прийняття нової постанови.

В ході апеляційного перегляду знайшли підтвердження доказами обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що 30.07.2024 року о 17 годині 36 хвилин в м. Дніпро по пр. Слобожанському, е/о 434, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , який раптово почав виконувати розворот, через подвійну суцільну смугу, чим порушив п.п. 12.9 г, 11.4 та 34.1.3 ПДР України, внаслідок чого водій автомобілю Mazda CX-9, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , був вимушений здійснити екстрене гальмування, що в свою чергу стало причиною ДТП.

Дорожня розмітка 1.3, розділу 34 ПДР України поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири й більше смуг руху або на ділянках доріг з трьома (2 + 1) смугами.

Пунктом 11.4 ПДР України передбачено, що на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Згідно із п. 12.9 г) ПДР України водієві забороняється різко гальмувати.

Невиконання вимог дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР України п.п. 11.4 та 12.9 г) підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №994781 від 28.09.2024 року, копією схеми ДТП від 30.07.2024 року; копією письмових пояснень ОСОБА_1 ; реєстраційною карткою ТЗ; відеозаписом з місця події; долученим відео із відеореєстратора водія ОСОБА_1 , відповідно до якого водій Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , раптово почав виконувати розворот, через подвійну суцільну смугу без увімкнення покажчика повороту, чим порушив п.п. 12.9 г), 11.4 та 34.1.3 ПДР України, внаслідок чого водій автомобілю Mazda CX-9, державний номерний знак НОМЕР_2 , почав різко гальмувати та сталося ДТП.

Отже, в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому ОСОБА_2 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак враховуючи, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_2 , згідно із протоколом про адміністративне правопорушення було вчинено 30.07.2024 року, а протокол за заявою ОСОБА_1 було складено 28.09.2024 року, тому у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення тримісячного строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП, провадження в справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2024 року, якою справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі щодо ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду О.Є. Джерелейко