КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/824/326/2024 Суддя суду апел. інст.- Кепкал Л.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Кепкал Л.І., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000(сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, поряд з цим стягнуто судовий збір в розмірі 536, 80 грн.

Постановою суду встановлено, що ОСОБА_1 31 травня 2023 року приблизно о 01:32, керуючи автомобілем «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві по вул. Васильківська, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із постановою судді, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недотримання вимог закону, невідповідність фактичним обставинам справи, передчасність винесення постанови та невстановлення судом першої інстанції обставин, що зазначені у постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023 просить її скасувати та закрити провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що в описовій частині постанови суду першої інстанції вказано: « Що під час розмови з поліцейським ОСОБА_1 не заперечував, що саме він керував транспортним засобом», але на відеозаписі зафіксовані інші факти, а саме, те що поліцейський не запитував у нього, чи саме він керував транспортним засобом, поліцейський запитав: «Чи їхав він?», тобто малося на увазі, що саме він та дружина їхали в одному авто. І відповідь його була надала відповідно до постановлено поліцейським запитання, так я у салоні авто їх було двоє, він та його дружина, яка керувала транспортним засобом, і вони дійсно їхали, але він перебував на сидіння для пасажира увесь маршрут. Апелянт зазначає, що не говорив: «Що він перебував за кермом».

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам стосовно того, що поліцейським не було зазначено обставини, які стали підставою для пред`явлення вимоги щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки матеріали справи не містять реального встановлення поліцейськими у нього хоча б однієї ознаки алкогольного сп`яніння з тих, що лише у протоколі, що є порушенням вимог Розділу 1 пункту 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Натомість, у даному випадку, не вбачається відображення таких підстав, оскільки відсутні докази, що поліцейськими виявлено ознаки алкогольного сп`яніння.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено також і вимоги ст. 35 КУпАП, яка передбачає врахування особи порушника, його майнового стану, пом`якшуючих обставин, тощо при обранні виду адміністративного стягнення. У матеріалах справи та в тексті постанови не видно, щоб усі ці аспекти досліджувалися та враховувались. При цьому, в матеріалах справи не міститься документів, які б підтверджували його місце роботи, професію, характеристику особи, сімейний стан, тощо.

Будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, тому враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний розгляд проведено у відсутність апелянта.

Перевіривши матеріали справи в повному обсязі, дослідивши відеозапис з нагрудних камер працівників поліції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.

Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 вимоги вказаного пункту ПДР дотримано не було.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.5. ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №268981, згідно якого 31.05.2023 о 01 годині 32 хвилин в місті Києві по вул. Васильківська водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.(а.с.1)

Зазначений протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 підписаний особою, яка його склала, та безпосередньо ОСОБА_1 , який в графі пояснення особи, по суті правопорушення пояснив, що не згоден з протоколом.

В свою чергу, наведені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються відеозаписом з місця події (а.с.3).

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Враховуючи сукупність доказів у справі приходжу до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку, є порушенням п. 2.5 ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.

З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом, то такі доводи апеляційної скарги є неспроможними, з огляду на наступне.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З дослідженого під час апеляційного розгляду відеозапису події вбачається, що під час активації відеокамери працівник поліції прямує до автомобіля «Mitsubishi Outlander» та просить ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_1 підійти до службового автомобіля, після чого повідомляє, що ще раз необхідно з`ясувати обставини зупинки, а саме з якої адреси він рухався, на що ОСОБА_1 повідомляє, що рухався з вул. В.Васильківської, 49 на вул. Голосіївську, 10, при цьому жінка, яка перебуває з ним, уточнює, що рухався в лікарню №10, що по вул. Голосіївській, на що ОСОБА_1 погоджується та уточнює, що їхав до дружини в лікарню. Після чого, працівник поліції з`ясовує у ОСОБА_1 чи буде він проходити огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 повідомляє, що огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі проходити не буде. Надалі, працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду в передбаченому законом порядку, на вимогу працівника поліції законом передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає штраф у розмірі 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік та з`ясовує чи це зрозуміло. ОСОБА_1 повідомляє, що йому роз`яснення зрозумілі, однак, огляд він проходити ні на місці зупинки, ні у медичному закладі не буде. Після чого, працівником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення. Під час ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом і суттю протоколу, останній зауважив, що в протоколі відсутні дані, про те, що подія сталась у комендантську годину, не зазначено конкретну адресу, зокрема, де саме по вул. В.Васильківській його було зупинено, а також вказав, що не погоджується з тим, що у нього є тремтіння рук. Ознайомившись з протоколом ОСОБА_1 , підписав його. Працівником поліції було видано тимчасовий дозвіл на право керування та копію протоколу. За кермо авто сіла дружина, повідомивши працівників поліції, що вони їдуть додому.

При цьому, допитаний під час апеляційного розгляду працівник поліції Шматов А.С. , який складав протокол про адміністративне правопорушення, повідомив, що ним було зупинено транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», водій якого рухався у комендантську годину, як було з`ясовано, без відповідних документів на право пересування у комендантську годину. Водієм виявився ОСОБА_1 , який повідомив, що не дивлячись на комендантську годину, йому необхідно їхати, (проте, куди саме він вказував, що потрібно їхати не пам`ятає), при цьому, сам водій вказав, що рухався він з ВДНХ по вул. В. Васильківській. ОСОБА_1 в автомобілі був один, однак через деякий час, хвилин через 15-20 ( як він на даний час пам`ятає) до автомобіля підійшла дружина ОСОБА_1 . Під час спілкування у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, тобто, як на місці зупинки за допомогою технічного приладу «Драгер», так і у лікаря нарколога у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився. Після чого ОСОБА_1 були розясненні наслідки відмови від проходження огляду та на нього був складений протокол.

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним показанням працівника поліції, які є логічними, послідовними та повністю узгоджуються з долученим до протоколу відеозаписом подій та іншими матеріалами справи у апеляційного суду немає.

Отже, з дослідженого відеозапису та пояснень працівника поліції слідує, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у комендантську годину, у зв`язку з чим був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, які всупереч доводам апеляційної скарги, були зазначені в протоколі працівниками поліції, однак від проходження огляду у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився. При цьому, згідно відеозапису, який є об`єктивним доказом у справі, ОСОБА_1 не лише не заперечував факт керування ним транспортним засобом, а більш того, сам підтвердив, що рухався, вказавши напрямок, більш того, сам же і підтвердив, що дружини в той час не було, адже, він лише їхав за нею в лікарню. В подальшому, ні під час встановлення особи ОСОБА_1 , ні під час відмови від проходження огляду та в подальшому під час складання протоколу ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем. З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що факт керування ним транспортним засобом не підтверджений жодним доказом та в матеріалах справи відсутні дані щодо наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння є неспроможними.

Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП. Більш того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині не заслуговують на увагу.

Висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Будь - якого неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не вбачаю.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.09.2023, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.І. Кепкал