ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/791/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

захисника особи, яку притягнуто до адміністративного правопорушення, адвоката Башуцького І.Я.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, водій ОСОБА_1 21 травня 2024 року о 18 год 20 хв. по вул. Текстильна, 27 у м. Тернопіль, керував транспортним засобом «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», №ARBL-0894 (повірка дійсна до 11.12.2024), на табло якого висвітлило результат 3,12‰ (проміле). З вказаним результатом огляду ОСОБА_1 був згідний та відмовився проїхати в найближчий медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимог п. 2.9 (а) ПДР України.

В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 вважає, оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесену з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт зазначає, матеріалами справи не підтверджено, а працівниками поліції не доведено жодним належними та допустимими доказами, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції.

Вказує, що транспортний засіб марки «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 зупинено працівниками поліції без належних на те підстав, всупереч положенням ст.35 ЗУ "Про національну Поліцію".

Апелянт стверджує, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння він згідний не був, від підписання акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів відмовився.

Таким чином, вважає, що твердження працівника поліції в протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 був згідний із результатами огляду є неправдивими і не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Звертає увагу суду, що інкриміноване ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вимог п.2.9 (а) ПДР, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, належними доказами не підтверджене, оскільки, враховуючи його незгоду із показником спеціального технічного засобу, належним доказом встановлення факту керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння має бути висновок за результатами огляду в закладі охорони здоров`я (медичного огляду).

Вказує, що свідок ОСОБА_2 ні в усних, ні в письмових поясненнях не стверджує про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №885413 від 21 травня 2024 року, водій ОСОБА_1 21 травня 2024 року о 18 год 20 хв. по вул. Текстильна, 27 у м. Тернопіль, керував транспортним засобом «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився працівниками поліції на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», №ARBL-0894 (повірка дійсна до 11.12.2024), на табло якого висвітлило результат 3,12‰ (проміле). З вказаним результатом огляду ОСОБА_1 був згідний та відмовився проїхати в найближчий медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що з оглянутого в судовому засіданні відеоматеріалу, вбачається, що 21 травня 2024 року близько 18 год 20 хв. працівники поліції прибули на виклик за фактом ДТП. Прибувши на місце події працівниками поліції було виявлено заявника ОСОБА_2 , який повідомив, що з його транспортним засобом допустив зіткнення автомобіль «Citroen». В подальшому працівники поліції підійшли до транспортного засобу «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

В подальшому, на вимогу працівників поліції, у зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 на місці зупинки пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest», на табло якого висвітлило результат 3,12‰ (проміле). Водій ОСОБА_1 з вказаним результатом погодився та відмовився проїхати в найближчий медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (02год.30хв.58 сек. - 02 год.31хв.13сек. відеозапису, що відповідає фактичному часу 18год. 56 хв. 05 сек. - 18 год.56 хв.20 сек.). При цьому, ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом, одразу погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як водій вищевказаного транспортного засобу, погодився з результати огляду та будь-яких заперечень не висловлював.

Доводи апеляційної скарги, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння він згідний не був, є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З огляду на дані протоколу, акту огляду та роздруківки з результатами огляду, та змісту відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що він був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.

Тому, оцінюючи доводи апелянта, що із результатами проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння він згідний не був, суд враховує, що водій, після проведення огляду на стан сп`яніння, з результатом огляду погодився і це давало підставу працівниками поліції зафіксувати виявлене правопорушення, склавши відповідний протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за порушення вимог п. 2.9 а ПДР України.

Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху (ПДР), є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП, а тому доводи апелянта про неправильно викладену фабулу правопорушення є необґрунтованими.

Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував траспортним засобом марки «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудної камери працівника поліції, поясненнями свідка ОСОБА_2 та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2204442 від 21 травня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Характер поведінки ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції, який не заперечував факт керування транспортним засобом, одразу погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як водій вищевказаного транспортного засобу, погодився з результати огляду та будь-яких заперечень не висловлював, свідчить, що саме він керував вказаним транспортним засобом.

Крім цього, місцевим судом враховано, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 серпня 2024 року у справі №607/12139/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Зазначена постанова суду залишена без змін судом апеляційної інстанції та набрала законної сили.

Дані обставини дають суду підстави вважати, що саме ОСОБА_1 був водієм вищезазначеного транспортного засобу.

З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував є безпідставними і надуманими.

Таким чином, заперечення апелянтом факту керування транспортним засобом розцінюються апеляційним судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення від відповідальності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адмінправопорушення, що слугувало підставою зупинки та доказів зупинки транспортного засобу працівниками поліції і, відповідно, недопустимості всіх інших доказів по справ, є непереконливі.

Апеляційний суд не погоджується з такими доводами, оскільки досліджені судом матеріали провадження підтверджують наявність у працівників поліції, за обставин відображених у матеріалах справи, підстав для перевірки водія транспортного засобу ОСОБА_1 .

Окрім того, керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 р відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Керуючись ст.294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2024 р щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя