Справа № 462/5371/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 33/811/1394/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Яцишина А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Яцишина А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 16.06.2024 о 03:15 год. у м. Львові на вул. Суботівська, 7, керував транспортним засобом «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, нечітка вимова). Від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці події за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі у лікаря нарколога водій відмовився.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Яцишин А.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року, прийняти нове рішення про закриття провадження по справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу перебування ОСОБА_1 за

кермом.

З долученого відеозапису вбачається, що на момент зупинки транспортного засобу «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом такого перебувала жінка, яка представилась як ОСОБА_2 .

Також на адвокатський запит захисника ОСОБА_1 - адвоката Яцишина А.В. до Управління патрульної поліції у Львівській області про надання копії адміністративних матеріалів, рішень (протоколу/постанови) складених 16.06.2024 відносно ОСОБА_2 , було надано Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА № 2401420, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП (керування транспортним засобом без посвідчення водія), що є знову ж таки підтвердженням не перебування за кермом автомобіля ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 17.09.2024, свідок ОСОБА_3 також підтвердила, що на момент зупинки транспортного засобу «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 за кермом даного автомобіля перебувала саме вона, а ОСОБА_1 поряд на пасажирському сидінні. Даний автомобіль належить її батьку, який потрапив до лікарні з підозрою на інсульт та якому вона мала завезти ліки, відповідно від початку руху та до моменту зупинки, керувала автомобілем саме вона.

Крім того зазначає, що матеріали справи не містять доказів підставності зупинки транспортного засобу.

Також матеріали справи не містять направлення на огляд ОСОБА_1 до медичного закладу, а складення відносно нього протоколу за відсутності доказів керування транспортним засобом є порушенням.

ОСОБА_1 , захисник Яцишин А.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку відповідним органом встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, з огляду на положення ст.ст. 251, 252 КУпАП суддя в постанові повинен навести докази наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності особи у його вчиненні, а також дати належну оцінку цим доказам у їх сукупності.

Проте, вищевказані вимоги закону суддею місцевого суду дотримані не були і висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується доказами.

Так, положеннями статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона складу вказаного адміністративного правопорушення полягає у тому, що особа обов`язково має керувати транспортним засобом у стані сп`яніння, і доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох зазначених обставин, а відсутність будь якої складової об`єктивної сторони складу вказаного адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності.

У даному випадку, відносно ОСОБА_1 було складено протокол саме за те, що він керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.

При цьому, як у поданій апеляційній скарзі, так і у судовому засіданні ОСОБА_4 категорично заперечував факт керування транспортним засобом та вказував на те, що зазначені обставини жодними доказами, зібраними у справі, доведено не було, у тому числі, і відеозаписом, який було враховано суддею при прийнятті оскаржуваного рішення.

Згідно з абз. 17 п. 1.10 Розділу 1 Правил дорожнього руху водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Крім того, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 передбачено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Апеляційним судом, у порядку підготовки даної справи до апеляційного розгляду, було переглянуто долучений працівниками поліції до матеріалів справи відеозапис.

З вказаного відеозапису вбачається, що автомобіль «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 було зупинено працівниками поліції, і за кермом перебувала дівчина ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 сидів на передньому пасажирському сидінні. Спочатку працівники поліції спілкувались із ОСОБА_5 і остання проходила огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, за результатами якого алкоголю в неї не виявлено.

Уподальшому працівник поліції почав стверджувати, що ОСОБА_1 також керував автомобілем, і в них це зафіксовано на нагрудні камери та відеореєстратор, та пред`явили вимогу ОСОБА_1 про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечував, що керував автомобілем, тому відмовився від огляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відеозаписи містять відомості лише про зупинення транспортного засобу марки «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , підтверджень про керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 матеріали справи та відеозапис не містить.

Таким чином, ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка керувала автомобілем, оскільки він не виконував жодних функцій водія на час пропозиції працівниками поліції пройти огляд на стан сп`яніння.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Geely МК», номерний знак НОМЕР_1 .

Отже, відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, доводи апелянта про помилковість висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, а тому, встановивши їх, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у свої рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував на те, суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv.theUnitedKingdom ), п. 161, Series A заява №25).

Крім того, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з врахуванням практики ЄСПЛ, апеляційний суд дійшов висновку, що «поза розумним сумнівом» наявними у даній справі доказами не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом інкримінованого йому адміністративного правопорушення, за відсутності беззаперечних доказів того, що останній керував транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Отже у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати.

Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.