ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9667/24 Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 33/818/1223/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до відповідальності адвоката Малишевського С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Малишевського С.В. на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Києва,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою встановлено, що 20.05.2024 року 0 01:45 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Клочківська, буд. 134А в м. Харкові, та мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за щ передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі, враховуючи доповнення до неї, захисник Малишевський С.В. просив скасувати судову постанову та закрити провадження у справі відносно нього у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилався на те, що працівники поліції незаконно керувались вимогами ст. 266 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем. А тому порядок проведення огляду стосовно військовослужбовців визначений ст. 266-1 КУпАП, а тому їх дії були незаконними. Вважав, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП. Вказував, що після спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та результат був негативним тобто останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Також посилався на те, що працівники поліції порушили вимогу Інструкції про порядок виявлення у водія транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Працівники поліції не надали ОСОБА_1 свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, а також не вручив водію примірник акту. Також посилався на порушення, які допустили працівники поліції під час складення документів, які долучені до протоколу. Вважав, що ОСОБА_1 був незаконно зупинений працівниками поліції, що свідчить про незаконність всіх дій, які слідували після цього. Вказував, що ОСОБА_1 не пригадував, щоб працівники поліції роз`яснювали йому його права. Також вказував, що працівники поліції не повідомили працівників служби ВСП про те, що вони зупинили військовослужбовця та повинні були розцінювати дії ОСОБА_1 за ст. 120-20 КУпАП.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник Малишевський С.В. повідомив, що ОСОБА_1 дійсно повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та просив розглянути апеляційну скаргу без його участі, у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем та не має фактичної можливості з`явитись в судове засідання, а їх процесуальна позиція повністю узгоджена.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Малишевського С.В. без участі ОСОБА_1 , оскільки він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак з обов`язковою участю його захисника адвоката Малишевського С.В.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника ОСОБА_2 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості, як на докази, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; акті огляду на сп`яніння; направленні на огляд водія, а також відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.

Відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці; порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер та в заклад охорони здоров`я у відповідного лікаря фахівця відмовився.

Відповідно до відомостей цього протоколу вбачається, що ОСОБА_1 особисто розписався у цьому протоколі, отримав йог копію, про що свідчать його підписи у відповідних графах.

В матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 зміст цього протоколу, вручили йому його копіюю, а також надали йому можливість надати особисті письмові пояснення, чим він скористався.

Тобто ОСОБА_1 безпосередньо знав, що стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосовував ці заходи, або до суду.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто ОСОБА_1 , скориставшись правом на залучення захисника, не скористався правом оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення стосовно нього та матеріалів, які були долучені до нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу та рішень відповідних компетентних органів щодо неправомірності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в цьому протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час дії комендантської години зупинили автомобіль, яким керував саме ОСОБА_1 .

Отже суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівник поліції не порушили чинного законодавства, оскільки зупинили автомобіль, який рухався саме під час дії комендантської години, а також цей автомобіль не мав будь-яких ознак, які дозволяють рухатись у комендантську годину.

Поряд з цим, враховуючи відомості відеозапису, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто був водієм.

Крім того, з відеозапису вбачається. що працівники поліції, під час спілкування з ОСОБА_1 , встановили у нього ознаки алкогольного сп`яніння.

Зокрема, ОСОБА_1 повідомив працівників поліції, що декілька годин тому був на поминках та вживав алкогольні напої. Такі відомості підтверджують наявність ознаки алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота.

Поряд з цим, ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції намагався покинути місце події, замикав та відчиняв свій автомобіль, повідомляв інформацію, яка не стосується події, не реагував належним чином на зауваження працівників поліції, що вочевидь свідчить про поведінку, яка не відповідала дійсності.

Отже, враховуючи такі відомості відеозапису, у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо об`єктивності встановлених працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що працівники поліції до складення протоколу, роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, що йому було зрозуміло, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції встановивши у ОСОБА_1 існування ознак алкогольного сп`яніння запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, або у закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру Драгер, проте своїми активними діями ухилявся від цього огляду, що працівниками поліції було розцінено, як відмова від проходження огляду.

Належить врахувати, що працівники поліції надавали ОСОБА_1 час для спілкування по телефону, а тому він не був позбавлений можливості зв`язатись із захисником та отримати правову консультацію. Після тривалих пропозицій працівників поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, останній визнав, що пив та погодився, щоб стосовно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Крім того, належить врахувати, що процедура огляду на стан алкогольного сп`яніння вимагає присутності працівника поліції, а тому твердження апелянта про необхідність залучення працівників ВСП є необґрунтованою.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що несучі службу екіпажем 1103, під час нічної зміни, 20.05.2024 року за адресою м. Харків, вул. Клочківська поблизу буд. 134 А було помічено транспортний засіб Тойота д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в комендантську годину та автомобіль було зупинено. Водієм виявився ОСОБА_1 .. В ході спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці та порушення мови. Також було встановлено, що д.н.з. НОМЕР_2 не належать вищевказаному автомобілю, а реєстраційний д.н.з. НОМЕР_1 , за фактом невідповідності д.н.з. було складено постанову, а водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ на що ОСОБА_1 відмовився та їхати до лікаря нарколога у спеціалізований заклад охорони здоров`я також відмовився. Водієві було неодноразово пройти огляд та він усвідомлюючи відповідальність відмовився від проходження огляду. На місці події було складено постанову за ч.1 ст. 121-3 КУпАП та протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водія було відсторонено від права керування та ТЗ було залишено на місці зупинки без порушень ПДР.

Враховуючи відсутність будь-яких скарг на дії працівників поліції щодо складення протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані у рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, в протоколі зазначено, що його склав інспектор взводу «№ 1 роти № 1 Батальйону № 4 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції Черняк В.Г. Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що саме цей працівник поліції спілкувався з ОСОБА_1 та встановив у нього ознаки алкогольного сп1яніння.

Такі відомості протоколу та відеозапису вочевидь спростовують твердження апелянта, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проводив працівник поліції, який не має спеціального звання.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції був допитаний у якості свідка працівників поліції, який складав протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 , який будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань та за введення суду в оману повідомив, що дійсно екіпаж, в якому він чергував під час дії комендантської години зупинили автомобіль Тойота, який дивно себе поводив, а саме намагався приховатись від їх службового автомобіля та уїхати у протилежному напрямку. В салоні крім водія не було нікого. Водій не пред`являв посвідчення водія та свідоцтва на транспортний засіб, а відразу показував документи військовослужбовця. Під час спілкування було встановлено запах алкоголю з порожнини рота. Встановивши ознаки алкогольного сп`яніння водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, або в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовився від Драгеру та від медичного закладу. Також свідок вказував, що ОСОБА_1 був категорично настроєний на відмову від проходження огляду, хоча його ніхто не примушував, а лише пропонували пройти огляд добровільно. Також свідок повідомив, що встановивши що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, повідомив про це до служби ВСП та до чергової частини. Також повідомляв водію, що проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не потребує присутності представників ВСП. Встановили, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 не перебуває на обліку у ЗСУ, а ОСОБА_1 не є військовослужбовцем строкової служби, а тому дійшли висновку, що відносно водія є підстави скласти протокол за ст. 130 КУпАП. Також пояснював, що працівники поліції пропонували пройти огляд з використанням газоаналізатору Драгер та демонстрували йому його та намагались надати для вибору та огляду мундштуки о нього, а також питали чи потрібні відповідні сертифікати та документи, що ОСОБА_1 було проігноровано. Крім цього працівник поліції зазначив, що вони на місці події неодноразово повідомляли ОСОБА_1 причину його зупинки.

Такі пояснення працівника поліції повністю узгоджуються з відомостями відеозапису, а тому суд апеляційної інстанції бере їх до уваги, та вважає їх такими що відповідають дійсності.

Поряд з цим, відповідно до відомостей протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком лікаря, є необґрунтованими та не спростовують висновків та рішення суду першої інстанції.

Поряд з цим, відповідно до довідки інспектора ВАП УПП в Харківській області О. Шмідт (арк. 2), ОСОБА_1 29.10.2011 року отримав посвідчення водія.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що останній знає ПДР України.

Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_4 свідомо ігнорував ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.

Апеляційний суд також ставиться критично до апеляційних доводів захисника про безпідставне притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем та повинен бути притягнутий до відповідальності за ст. 172-20 КУпАП.

Натомість, як вбачається з відомостей матеріалів справи, ОСОБА_1 не є військовослужбовцем строкової служби та він не керував автомобілем ЗСУ, що враховуючи вимоги ст. 15 КУпАП, свідчить про те, що він несе адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Поряд з цим, об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, є суспільні відносини у сфері військової дисципліни. Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у виконанні військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду. Суб`єкт вказаного правопорушення є спеціальним, а саме військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів.

Натомість об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивною стороною правопорушення, є керування транспортними засобами в стані сп`яніння або відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Суб`єктом правопорушення є водії транспортних засобів.

Належить врахувати, що порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння закріплений законодавцем саме в ст. 266 КУпАП, чим і користувались працівники поліції у цій справі.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівники поліції обґрунтовано керувались вимогами ст. 266 КУпАП під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склали протокол про адміністративне правопорушення саме за ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими та розцінюються як обраний спосіб захисту ля уникнення ОСОБА_1 відповідальності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Малишевського С.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков