Справа № 343/1041/24
Провадження № 33/4808/709/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Комарницького Е.Г.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05 травня 2024 року о 23:58 год. в с.Гошів по вул. Оболоня Калуського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21093», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку на місці зупинки із застосуванням приладу «Alcotest Drager 6820», результат тесту огляду позитивний 0,82 %о. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Долинського районного суду від 10.06.2024 року та винести нову постанову, якою закрити провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Вважає зазначену постанову суду необґрунтованою та такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також його прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилається на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення справи.

Вважає, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення, згідно якого 05.05.2024 о 23 год. 58 хв. він дійсно керував автомобілем марки «ВАЗ-21093» перебуваючи у тверезому стані в с. Гошів, по вул. Оболоня був зупинений поліцією. Після перевірки документів поліцейська безпідставно, не називаючи жодних ознак алкогольного сп`яніння запропонувала пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на місці за допомогою алкотестеру «Драгер 6820», вказавши лише, що чує запах алкоголю із салону автомобіля. Запах алкоголю в салоні автомобіля пояснює тим, що напередодні злив пляшку горілки на «ковбик». Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння він не відмовлявся. Позитивний результат 0,82% на Драгері пояснює тим, що під час розпакування муштука, останній впав на те місце, де було розлите спиртне. З результатами огляду він не погодився, Спочатку від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, а після того як товариш роз`яснив йому по телефону наслідки відмови, він виявив бажання проїхати на медичний огляд, проте поліцейські йому відмовили. У складеному на нього протоколі він зазначив, що не згідний з ним. Оскільки він не був згідним із результатами огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, то підпис також відмовився поставити. На місці поліцейськими копія направлення на проведення огляду йому не вручалася, також не було роз`яснено, що протягом 2-ох годин водій має право самостійно звернутися в медичний заклад для проходження такого огляду.

Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що він погодився із результатами огляду на стан сп`яніння, проведеного на місці. У разі незгоди поліцейські зобов`язані були роз`яснити йому наслідки відмови проходження огляду в медичному закладі.

Стверджує, що його твердження про те, що він хотів пройти огляд в медичному закладі, але його вимоги були проігноровані працівниками поліції, не спростовані, а повністю підтверджуються матеріалами відео фіксації.

Вказує, що у протоколі не зазначено жодної ознаки алкогольного сп`яніння. Окрім того, у протоколі не вказано місце де проводився огляд і те, що огляд проводився із застосуванням відео фіксації, на який пристрій тощо. Вважає, що інспектором поліції протокол було складено на основі припущень, що є грубим порушенням та вважає, що протокол не може бути визнаний належним доказом по даній справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Комарницький Е.Г. підтримав вимоги апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду і закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП .

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх ОСОБА_1 та його захисник посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №585587 від 06.05.2024 (а.с. 1) ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 06.05.2024 о 00 год. 10 хв. у с. Гошів по вул. Оболоня керував транспортним засобом марки ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки т/з із застосуванням спеціального технічного приладу газоаналізатора Alcotest Drager. Результат 0,82 % проміле. Тест № 5755. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом передачі тверезому водієві. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

За змістом ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що він звинувачується у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тобто порушенні вимог п. 2.9 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У даному протоколі зазначено, що до протоколу додаються матеріали справи та відео фіксація.

Протокол складений уповноваженою особою поліцейським СРПП ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП с-т поліції Куротчин А.Й. із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. ОСОБА_1 від підпису відмовився.

При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при його складанні, ознайомлений із його змістом, йому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

У графі протоколу, де передбачені пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що з матеріалами протоколу не згідний.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення містить та відеозапис містять достатні дані про те, що ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення, проте не отримав копію протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відмовився від підпису про її отримання.

Апеляційний суд вважає, що зміст висунутого обвинувачення було доведено ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення в сукупності з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.05.2024, роздруківки приладу «Alcotest Drager 6820», а також іншими даними, що містяться в матеріалах провадження, в їх сукупності.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 істотно змінив доводи апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини, оскільки 05.05.2024 року в дійсності транспортним засобом марки «ВАЗ-21093» державний номерний знак НОМЕР_1 керував ОСОБА_3 . Однак, коли останній побачив працівників поліції, то у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не мав право на керування транспортним засобом, то вони помінялися місцями.

Вказує, що він раніше не повідомляв, що транспортним засобом керував ОСОБА_3 , оскільки йому не було належну правову допомогу. Крім того, ОСОБА_3 тривалий час перебував на заробітках у м. Києві і не мав можливості надати пояснення в суді.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_3 показав, що тривалий час знає ОСОБА_1 з яким проживає по сусідству та підтримує дружні відносини. Стверджує, що 05.05.2024 року він керував марки «ВАЗ-21093» державний номерний знак НОМЕР_1 , коли його зупинили працівники поліції. Однак, у зв`язку з тим, що він не мав прав на керування транспортним засобом, то помінявся місцями зі ОСОБА_1 . Вказує, що поліцейські в цей час поліцейські перебували на відстані два-три метра від автомобіля і не бачили як вони помінялись місцями. Сів за кермо, оскільки він не вживав алкогольні напої, а ОСОБА_1 в той день пив пиво. Вказує, що тривалий час неофіційно працював у м. Києві на будівництві.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані показання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 в частині того, що 05.05.2024 року працівниками поліції було зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ-21093» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , а вже після зупинки вказаного автомобіля ОСОБА_1 зайняв місце водія транспортного засобу з метою допомогти ОСОБА_3 уникнути відповідальності за керування транспортним засобом зі відсутності такого права, є непослідовними, мають суперечливий характер та повністю спростовуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах провадження.

Зокрема, апеляційний суд приймає до уваги, що в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 повністю визнавав, що саме він 05.05.2024 року керував транспортним засобом марки «ВАЗ-21093» державний номерний знак НОМЕР_1 , однак стверджував, що не перебував у стані сп`яніння та був тверезим.

Апеляційний суд приймає до уваги, що показання свідка ОСОБА_3 не можуть бути визнані об`єктивними та такими, що відповідають дійсності, оскільки останній проживає по сусідству з та перебуває у дружніх відносинах зі ОСОБА_1 .

Апеляційний суд приймає до уваги, що свої пояснення про те, що свідок ОСОБА_3 керував транспортним засобом, ОСОБА_1 надав вже тільки на стадії апеляційного розгляду справи і не зазначав про це під час проходження огляду на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального провадження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи»

Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обвинуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):

Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не висловив заперечення щодо керування транспортним засобом, хоча обставини за яких було складено протокол вимагали від нього надати певні пояснення.

Згідно даних направлення в КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеного 06.05.2024 року о 00 год. 07 хв., внаслідок огляду, проведеного поліцейським у водія ОСОБА_1 виявлено ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Огляд не проводився. (а.с. 6)

Апеляційний суд звертає увагу, що доводи ОСОБА_1 , про те, що працівниками поліції не було роз`яснено йому наслідки відмови щодо проходження огляду у медичному закладі, а також те, що його вимоги щодо проходження у медичному закладі були проігноровані, спростовуються наявними у матеріалах справи даними.

Так, згідно з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», результати огляду на стан сп`яніння 0,82 проміле. (а.с. 7).

Вищевказаний акт огляду на стан сп`яніння свідчить про те, що ОСОБА_1 на виконання вимог п.2.5 ПДР України, добровільно, діючи як водій транспортного засобу, пройшов огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Відповідно до роздруківки приладу «Alcotest Drager 7510", огляд ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на стан сп`яніння проведений 06.05.2024 о 00:03 год. за допомогою приладу «Alcotest Drager 6820», прилад № ARLН - 0142, дата калібрування 03.10.2023, принтер № ARLН - 0156, тест № 5755, результат 0,82 проміле. Роздруківка приладу «Alcotest Drager 6820" підписана поліцейським, особа, що притягається до адміністративної відповідальності від підпису відмовився (а.с. 2).

Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозаписи належним та допустимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. (а.с. 11).

Відеозаписом зафіксовано момент зупинки транспортного засобу, який було припарковано на узбіччі дороги. Під час перевірки документів та розмови із водієм, працівником поліції повідомлено, що із салону автомобіля відчутний запах алкоголю, а тому у зв`язку із цим водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Драгер чи в найближчому медичному закладі, або може відмовитися від проходження, але це автоматично прирівнюється до того, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Водій повідомив, що він згоден пройти тест на місці зупинки транспортного засобу. Під час розпаковування муштука ОСОБА_1 , той впав у машині, водій його підняв і віддав працівникам поліції. Працівники поліції надали Драгер ОСОБА_1 , тест № 5755, результат 0,82% проміле. Працівники поліції уточ6нили, чи згідний ОСОБА_1 із результатами тесту, пояснили, що якщо ні, то він має право проїхати у медичний заклад для проходження повторного тесту. Далі ОСОБА_1 були роз`яснені його права згідно ст. 63 Конституції України. Після чергового уточнення, ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється від проходження огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим поліцейськими було роз`яснено, що стосовно нього буде складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП та відсторонено від керування транспортним засобом. Працівниками поліції були роз`яснені права, передбачені КУпАП, ОСОБА_1 був ознайомлений із протоколом складеним щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 було повідомлено, що справа буде розглядатися у суді м. Долини. Від підпису про ознайомлення із протоколом відмовився, проте написав свої пояснення.

Дані відеозапису повністю узгоджуються із роздруківкою результатів огляду (а.с. 2), з даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 7) та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 3).

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи є вичерпно інформативними, належними та допустимими доказами, отриманими у встановленому законом порядку, дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначений ст. 266 КУпАП, приписами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядку).

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що незгода водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути висловлена в категоричній чіткій формі, а зі змісту процесуальної поведінки водія повинно вбачатись, що він дійсно вважає, що такий результат огляду не відповідає дійсності та погоджується пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, оскільки не перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо незгоди водія транспортного засобу із отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу, необхідно враховувати процесуальну поведінку водія транспортного засобу та звертати увагу на його ставлення щодо можливості спростувати отриманий результат шляхом проведення відповідного огляду у медичному закладі.

Разом з тим, відмова водія транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі свідчить про те, що він не бажає скористатися своїм правом на спростування отриманого результату шляхом проведення такого огляду професійним лікарем у закладі охорони здоров`я та фактично погоджується з отриманим позитивним результатом огляду на стан сп`яніння.

Відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, встановити послідовність даних, що містяться в матеріалах провадження, зафіксованих у протоколі про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові, а також заперечень, викладених в апеляційній скарзі та озвучених під час апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_1 при фіксації обставин подій патрульними поліцейськими, проходженні ним огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння з допомогою Алкотестера «Драгер» та відмові спростувати позитивний результат огляду на стан сп`яніння, який було проведено поліцейським, шляхом проходження повторного огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України, КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами, що набули чинності в умовах введення на території України воєнного стану.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують відповідальність, призначив ОСОБА_1 стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв