Справа № 464/5519/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 33/811/1674/23 Доповідач: Урдюк Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 6 листопада 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , повторно протягом року, 10.08.2023 о 23.40 год. на вул. Липова Алея, 13 у м. Львові керував транспортним засобом марки «BMW», р.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, тобто без посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 6 листопада 2023 року скасувати в частині позбавлення його права керування транспортним засобом на строк 5 років; винести постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами та без оплатного вилучення транспортного засобу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачено покарання у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від 5 до 7 та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого. У постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортним засобом, є неможливим.

Як зазначає апелянт, судом першої інстанції встановлено, що він не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», відтак суд позбавлений можливості застосувати до нього санкцію ч. 5 ст. 126 КУпАП в частині позбавлення права керування транспортними засобами. Вважає, що неможливо позбавити права особи на майбутнє.

У судове засідання 8 грудня 2023 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Паленга Н.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, не з`явились; 5 грудня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Паленги Н.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку із її зайнятістю в іншому судовому засіданні. Клопотання захисника було задоволено, а розгляд справи відкладено на 12 січня 2024 року. Втім, у судове засідання 12 січня 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Паленга Н.М., будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, повторно не з`явились. 11 січня 2024 року адвокат Паленга Н.М. скерувала до суду клопотання про відкладення судового засідання, з огляду на її зайнятість в іншому судовому засіданні, однак доказів, що підтверджують поважність причин її неявки до Львівського апеляційного суду не долучила. Не представлено суду також доказів поважності неявки у судове засідання й ОСОБА_1 .

З огляду на вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП, враховуючи невмотивованість повторно заявленого адвокатом Паленгою Н.М. клопотання про відкладення судового засідання, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.

Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується. За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог.

Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суддя суду першої інстанції правильно виходив із того, що його вина у вчиненні вказаного у постанові правопорушення доведена, оскільки підтверджується наявними у цій справі доказами, які не заперечуються самим апелянтом.

Згідно з санкцією ч. 5 ст. 126 КУпАП, така передбачає відповідальність у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Як вбачається з абзацу 3 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23 грудня 2005 року, суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

Згідно з довідки інформаційного порталу Національної поліції України, підсистеми «Пошук посвідчення водія», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав 22 серпня 2022 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорія «А».

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що право на керування автомобілями мають, зокрема, водії категорії B1, B, C1, C, T.

Таким чином, в ОСОБА_1 відсутнє право керування автомобілями.

Водночас, відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія не виключає можливість застосування до нього такого стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20).

Так, слід взяти до уваги, що норми чинного КУпАП не встановлюють будь-яких обмежень щодо накладення стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті КУпАП, особам, які на момент вчинення адміністративного правопорушення не мали права керування транспортними засобами.

При цьому санкція ч. 5 ст. 126 КУпАП є безальтернативною стосовно видів стягнень, які мають бути накладені на особу, що порушила відповідні вимоги ПДР; дискреційні повноваження суду згідно з цією нормою поширюються виключно на визначення строку позбавлення права керування та вилучення транспортного засобу.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, правова природа адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статті КУпАП, і полягає у забороні керування транспортними засобами.

Позбавлення права керування транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченій ст. 23 КУпАП.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи про неможливість накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевим судом, на виконання зазначених вимог закону, враховано характер вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу порушника, який раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

За таких обставин, під час накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, визначеного у санкції статті, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим цю апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову судді суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Сихівського районного суду м. Львова від 6 листопада 2023 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, - залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.