Справа №587/3139/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 33/816/481/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 126 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/3139/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 24.11.2023, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

установив:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді та закрити провадження в справі через відсутність складу правопорушення, оскільки в протоколі не вказана дата вчинення попереднього правопорушення, яке утворює повторність, неправильно зазначений рік його народження, що свідчить про складення протоколу відносно іншої особи. Під час зупинки т/з на блокпосту поліцейські не мали законних підстав вимагати у нього пред`явлення посвідчення водія, він перевозив гуманітарну допомогу і діяв у стані крайньої необхідності. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді, оскільки розгляд справи був проведений за його відсутності, а копію постанови за місцем реєстрації отримала його дружина 22.12.2023.

Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 24.11.2023 ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 грн, із позбавленням права керування т/з на строк 5 років без оплатного вилучення т/з. Стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 536,80 грн.

Згідно постанови судді, 19.10.2023 о 13:45 ОСОБА_1 на а/ш 0-19512 блокпост Лебідь Сумського району керував т/з МАЗ 220, д. н. з. НОМЕР_1 , не маючи права керування т/з, оскільки був позбавленим права керування т/з, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, з клопотанням про відкладення судового розгляду до апеляційного суду не звертався, тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у його відсутність, що не протирічить вимогам КУпАП.

Відповідно ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а згідно ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову. Місцевий суд протягом трьох днів надсилає апеляційну скаргу разом із справою у відповідний апеляційний суд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, та з боку держави не повинно чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не був присутнім при розгляді справи судом першої інстанції, копію постанови судді отримав 22.12.2023, а вдруге з апеляційною скаргою звернувся 12.01.2024, тому строк на апеляційне оскарження судового рішення підлягає поновленню, оскільки цей строк пропущений з поважних (об`єктивних) причин.

Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 264190 від 19.10.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що ОСОБА_1 повторно протягом року керував т/з, будучи особою позбавленою права керування т/з, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, а саме:

- копією постанови судді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20.03.2023, згідно якої на водія ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Постанова набрала законною сили 31.03.2023 і звернута до виконання у передбаченому законом порядку (а. с. 4);

- копією постанови поліцейського про накладення стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП (а. с. 3);

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, якими підтверджуються обставини керування ОСОБА_1 т/з, встановлення його особи поліцейськими та факту позбавлення його прав, складання поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення і ознайомлення з його змістом ОСОБА_1 (а. с. 8).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених ч. 2-4 цієї статті (керування т/з особою, яка не має права керування таким т/з, або передача керування т/з особі, яка не має права керування таким т/з; керування т/з особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування т/з; керування т/з особою, позбавленою права керування т/з). Оскільки зазначена норма матеріального закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.1а ПДР, згідно яких водій механічного т/з повинен мати при собі посвідчення водія на право керування т/з відповідної категорії. Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у складеному відносно нього протоколі дати вчинення попереднього правопорушення, яке утворює повторність, і неправильне зазначення року його народження, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими і такими, що на увагу не заслуговують.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 256 КУпАП, «Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015).

З огляду на викладене, вказаний вище протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 264190 від 19.10.2023 відносно ОСОБА_1 містить всі обов`язкові елементи, які закон встановлює до змісту протоколу, зокрема суть правопорушення (об`єктивна сторона) керування ОСОБА_1 т/з, будучи позбавленим права керування т/з, повторно протягом року; конкретний підпункт пункту ПДР - 2.1а; і нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність - ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Помилка, допущена при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо року народження, не є тим порушенням вимог законодавства України про адміністративні правопорушення, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, оскільки це не спотворює ніяким чином фактичні обставини справи і ту подію, що відбулась 19.10.2023 о 13:45 на блокпосту Лебідь Сумського району під час керування ОСОБА_1 т/з МАЗ 220, д. н. з. НОМЕР_1 , а наявність лише цього факту не є істотним порушенням вимог закону, так як у даному випадку права, свободи та законні інтереси ОСОБА_1 не були порушені. При цьому апеляційний суд ураховує, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, крім іншого, є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП), а завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Послідовність викладення в диспозиціях правових норм наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів адміністративного судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, охорона прав і свобод громадян, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків. При цьому невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Крім того, наданий поліцейськими відеозапис події, що відбулась за участю ОСОБА_1 , є об`єктивним доказом у справі і не залежить від суб`єктивного сприйняття будь-якою особою та засвідчує, що у даній справі мала місце належна правова процедура та законний алгоритм дій поліцейських, у тому числі і щодо зупинки т/з під керуванням ОСОБА_1 та перевірки його документів, включаючи посвідчення водія, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.

Проведене дослідження зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин саме ОСОБА_1 19.10.2023 о 13:45 керував т/з МАЗ 220, д. н. з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування т/з, повторно, протягом року, так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, внаслідок чого доводи апеляційної скарги з цих підстав є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він діяв у стані крайньої необхідності, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Іншими словами, крайня необхідність - це вимушене заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам з метою усунення загрозливої небезпеки, якщо вона в цій ситуації не могла бути усунена іншими засобами та якщо заподіяна шкода є рівнозначною або менш значною, ніж шкода відвернена.

Ні під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції, ні в ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів того, що станом на 19.10.2023 о 13:45 існувала реальна небезпека, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, і яким чином він міг її усунути, керуючи т/з МАЗ 220, д. н. з. НОМЕР_1 без посвідчення водія на території Сумського району Сумської області (якщо небезпека не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода).

Є неприйнятними і твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про незаконність вимоги поліцейського пред`явити посвідчення водія в разі проїзду т/з через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду, оскільки, крім наведених вище обґрунтувань, в Україні як на час зупинки т/з під керуванням ОСОБА_1 , так і на день апеляційного розгляду справи, діє режим воєнного стану у зв`язку із військовою агресією рф, внаслідок чого поліцейським надане право зупинки будь-яких т/з (на блокпостах чи під час патрулювання), незважаючи на певне звуження прав чи законних інтересів осіб, які керують т/з, так як цей захід є вимушеним і виправданим під час дії режиму воєнного стану. При цьому згідно імперативних приписів ст. 14, 15, 16 ЗУ «Про дорожній рух», п. 2.4а ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням положень цих Правил і пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР, так як посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення - ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 24.11.2023 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов