ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/1223/24

Провадження № 3/947/496/24

29.01.2024 року суддя Київського районного суду м. Одеси Прохоров П.А., розглянувши матеріали, що надійшли з військової частини НОМЕР_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії-водій відділення тилового забезпечення 4-ї прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону в/ч НОМЕР_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 за ч.2 ст.172-15 КУпАП, протокол СхРУ №120476, -

Встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 17.11.2023 року на підставі наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (м, Одеса) № 662-ОС із списків військової частини був виключений солдат ОСОБА_1 . В подальшому, вказаний військовослужбовеиь був перемішений для подальшого проходження військової служби до З прикордонного загону та зобов`язаний був прибути до 17:00 год. 18.11.2023 року. Маршрут слідування військовослужбовця м. Одеса - м. Сарни, Рівненської області. Проте ОСОБА_1 до місця тимчасової дислокації НОМЕР_2 прикордонного загону прибув лише 20.11.2023 (із запізненням на дві доби). Вказане у своїй сукупності свідчить про неналежне (недбале) ставлення до виконання обов`язків військової служби, в умовах дії воєнного стану.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем, внаслідок неналежного (недбалого) виконання службових обов`язків допустив порушення військової дисципліни, а саме безпідставної відсутності впродовж двох діб поза межами розташування військової частини, чим порушив вимоги статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей І-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення військової дисципліни під час виконання обов`язків військової служби, в умовах дії воєнного стану на території України, затвердженого Указом. Президента України від 24.02.2022 року N 64/2022 під час проходження військової служби в складі НОМЕР_2 прикордонного загону, який виконує бойові завдання та приймає участь в заходах з оборони та відбиття збройної агресії російських окупаційних військ, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 172-15 КУпАП

У судовому засіданні адвокат Лобіков Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , надав пояснення відповідно до яких, ОСОБА_1 не прибув завчасно до військової частини у м.Сарни Рівненської області через те, що у нього не було грошей на проїзд. Керівництво військової частини НОМЕР_1 не забезпечило солдата ОСОБА_1 проїзними документами або грошовими коштами на проїзні документи, тому він вимушений був дістатись до військової частини за власні кошти. Після отримання ОСОБА_1 грошей, він прибув до військової частини за місцем призначення із запізненням. Просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суддя дійшов таких висновків.

Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, дія якого пролонгована до теперішнього часу.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.128 Статуту солдат зобов`язаний точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Відповідно до частин першої - третьої статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Протокол про військове адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , не містить даних, які вказують на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

З досліджених судом матеріалів справи, долучених у якості доказів, встановлено наступне.

У висновку службового розслідування, який не містить дати його складання та не завірений підписами посадових осіб, проведеного на підставі наказу про призначення службового розслідування, який також не містить будь-яких реквізитів, а саме дати, номеру та підпису посадової особи, зазначено, що о 18 годин 29 хвилин 17.11.2023 року ОСОБА_1 було супроводжено до залізничного вокзалу, де він вибув потягом сполученням «Одеса-Ковель» до 3 прикордонного загону.

Водночас, в матеріалах справи відсутні документально підтверджені відомості про те, що ОСОБА_1 був забезпечений проїзними документами або грошовими коштами для своєчасного прибуття до місця подальшого несення військової служби, яке розташоване у м.Сарни Рівненської області. Також відсутні документально підтверджені відомості про те, що ОСОБА_1 дійсно 17.11.2023 року вибув на потязі до місця подальшого несення військової служби, тобто долучені до матеріалів справи докази не спростовують пояснення ОСОБА_1 про те, що він не прибув завчасно до військової частини через відсутність грошових коштів на проїзд, з чого вбачається, що ОСОБА_1 не мав реальну можливість виконати службові (посадові) обов`язки , а саме перебував у таких умовах, за яких не мав фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статтею 172-15 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.172-15, ст.ст. 23, 33, 245, 247 252, 280, 283-284, 288-289 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 - закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м.Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Прохоров П. А.