Справа № 365/834/24
Номер провадження: 3/365/400/24
ПОСТАНОВА

іменем України

05 грудня 2024 року с-ще Згурівка

Суддя Згурівського районного суду Київської області Хижний Р.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 справу про адміністративне правопорушення за адміністративним матеріалом, який надійшов від СПД № 2 ВП № 1 Броварського районного управління поліції ГУНП в Київській області щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 446159 встановлено, що 28.10.2024 року о 07 год. 08 хв. в с. Згурівка по вул. Українській, поблизу будинку № 143, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-21061», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я КПК «Згурівська лікарня» у лікаря та підтверджується висновком № 12 від 28.10.2024 року, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України..

В протоколі про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто як керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор, повідомлений про розгляд справи з огляду на рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2016 року у справі «Карелін проти Росії» щодо визнання порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині неупередженості суду через відсутність сторони звинувачення у справі про адміністративне правопорушення, а також з огляду на повноваження прокурора, визначені статтею 250 КУпАП, на розгляд справи не з`явився, що не перешкоджає розгляду.

В судовому засіданні захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Гончаренко О.О. клопотав про закриття провадження в справі, яке обґрунтовує наступним. ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП, оскільки не є водієм транспортного засобу, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів протилежного, тобто факту керування ним транспортним засобом і його зупинки працівниками поліції. Складання протоколу відбувалося із грубим порушенням процесуальних норм, які регулюють такий порядок, що наділяє даний документ ознак недопустимого доказу. Зокрема, недотримано вимог п. 5 Розділу 2 "Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18.12.2018 року. Так, матеріали справи взагалі не містять відеозапису процесу складання протоколу, ознайомлення з ним ОСОБА_1 , вчинення останнім у ньому записів та його підписання. В матеріалах справи відсутні дані про вручення копії протоколу ОСОБА_1 , що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності. У фабулі протоколу та у висновку відсутня інформація про кількісний показник алкоголю. З наданого відеозапису вбачається, що під час проведення медичного огляду медичним працівником було порушено порядок застосування газоаналізатора. Матеріали справи не містять доказів про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. При складанні протоколу працівниками поліції було порушено обліково-реєстраційну дисципліну, оскільки в матеріалах справи відсутній документ, який вказує, що інформація про виявлення задокументованого правопорушення пройшла відповідну реєстрація.

Клопотання про закриття провадження подане захисником в письмовому вигляді.

В судовому засіданні досліджені докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 446159 (а.с. 1), копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 446159 (а.с. 2), висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 28.10.2024 року (а.с. 3), відеозапис з бодікамери (а.с. 4 ), довідка про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності (а.с. 5), довідка про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с. 6).

Клопотання захисника ОСОБА_2 про закриття провадження в справі підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідальність за ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі ч. 4, 5 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є: керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ за № 14 від 23.12.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення» під керуванням транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Адміністративний матеріал не містить беззаперечних доказів того, що 28.10.2024 року о 07 год. 08 хв. в с. Згурівка по вул. по вул. Українській, поблизу будинку № 143, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ-21061», номерний знак НОМЕР_1 . Відеозапис, який долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, не містить фіксації керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зупинки працівниками поліції транспортного засобу під його керування. Інші докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено. Отже, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме - керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. в такому випадку навіть перебування особи в стані алкогольного сп`яніння не є підставою для відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відтак, ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд не вважає за потрібне надавати оцінку іншим аргументам сторони захисту, оскільки відсутність однієї із складових складу адміністративного правопорушення сама по собі є достатньою підставою для закриття провадження у справі.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 зазначає, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Національне законодавство України повністю узгоджується і з усталеною судовою практикою ЄСПЛ, що сформульована зокрема у п. 43 рішення від 14.02.2008 в справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine) (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом». При цьому розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом кримінального провадження, крім того, що інкримінований злочин вчинений і обвинувачений є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать «за» чи «проти» тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом кримінального провадження. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

В даному випадку до застосування до вказаних правовідносин за анлогіє підлягає практика Європейського Суду з прав людини у кримінальних провадженнях.

Так, у справах "Енгель та інші проти Нідерландів" та "Озтюрк проти Німеччини" було визначено, що термін кримінальне провадження для цілей Конвенції має автономне визначення, яке може й не співпадати з національним правом. Щодо класифікації правопорушення як кримінального в національному законодавстві, то така класифікаціє не є вирішальною (п. 82 рішення "Енгель та інші проти Нідерландів"). В справі "Озтюрк проти Німеччини", аналізуючи порушення правил дорожнього руху, Судом було зауважено, що загальна природа застосованої правової нори та мета покарання, яка є одночасно і попереджувальною, і караючою, в сукупності є достатнім для кваліфікації правопорушення саме як кримінального для цілей Конвенції. Зокрема, у справі "Надточій проти України" визнавно кримінально-правовий характер КУпАП (пункт 21 рішення). Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення ЄСПЛ у справі "Маліге проти Франції").

Згідно з положеннями п. 1 ст. 247 КУпАП, правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення

З огляду на вище викладене, винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена, а сумніви, які виникли у ході розгляду цієї справи витлумачені на його користь, тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.130,245,247,251,252 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Повернути ОСОБА_1 посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане Баришівським РЕВ.

Постанова набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті.

Постанова судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області особою протягом десяти днів з дня винесення такої постанови.

Суддя Р. В. Хижний