ПОСТАНОВА

Іменем України

21.10.2024 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М., розглянув матеріали, які надійшли від Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адвоката, мешканця АДРЕСА_1 ,

- за ч.1 ст.173-2 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2024 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшли на розгляд матеріали прави щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за ознаками того, що він близько 18 годин 05 хвилин 23.08.2024 року, знаходячись за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні на її адресу нецензурною лайкою, погроз фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, при цьому не завдав їй тілесних ушкоджень та фізичного болю.

В судове засідання особа, яка притягується до адміністративної відповідальтності, ОСОБА_1 за його належним викликом не з`явився, про поважність причин власної неявки суду не повідомив. Його неявка у відповідності до положень ч.2 ст.268 КУпАП не перешкоджає розгляду даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суддя доходить таких висновків.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Згідно зі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП наступає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Дослідивши наявні в справі докази, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що діяннями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності потерпілій могла бути чи була завдана шкода, оскільки матеріали справи не містять жодних безспірних та об`єктивних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Так, долучений до матеріалів справи терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 від 23.08.2024 року щодо заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.2) не доводить та не спростовує вчинення останнім певних протиправних дій, крім того є нечитабельним за його змістом, у зв`язку з чим він визнається судом неналежним доказом.

Також неналежним доказом суд визнає письмові пояснення ОСОБА_3 від 23.08.2024 року (а.с.7), особа якої не вказана у якості свідка в протоколі про адміністративне правопорушення від 23.08.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а зміст письмових пояснень ОСОБА_3 не охоплює період події даного адміністративного правопорушення.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення від 23.08.2024 року (а.с.1) містить відомості, викладені у заяві та письмових поясненнях потерпілої ОСОБА_2 від 23.08.2024 року та у рапорті інспектора-чергового Жмеринського районного відділу полівції від 23.08.2024 року (а.с.3,4-5), жоден з яких не узгоджується з письмовими поясненнями особи, яка притягується до адміністрартивної відповідальності, ОСОБА_1 (а.с.6).

Проте, всупереч процесуальному обов`язку щодо збирання доказів особою, уповноваженою складати потокол про адміністративне правопорушення, не здобуто додаткових доказів на спростування вказаних пояснень ОСОБА_1 про те, що близько 17 годин 00 хвилин 23.08.2024 року його до будинку підвіз водій і він весь час знаходився в автомобілі, зокрема, не з`ясовано особу згадуваного водія та не допитано останнього стосовно цих обставин та решти обставин даного правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства", п.161).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.6 Конвенції 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Наведене кореспондується із правилами ст.7 КУпАП, в силу якої ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 29.02.2019 року №1-р/2019 наголошено, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказана вище сукупність обставин визначає недоведення складу вказаного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у діях ОСОБА_1 та становить об`єктивні підстави закриття провадження у справі, узгоджуючись з положеннями ст.62 Конституції України, наведеної практики Європейського суду з прав людини та вимогами п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, оскільки рішення суду не може грунтуватись на припущеннях та ухвалюватись за існування очевидних сумнівів у доведеності вини, що підлягають тлумаченню на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 1, 9, 185, 245, 247, 277, 280, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ :

Закрити провадження в справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, потерпілою, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.