ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого у Державній установі Дніпровська установа виконання покарань №89, зареєстрованого та проживаючого за за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,-

за участю:

прокурора Мануйленка І.М.

особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

При обставинах, встановлених суддею місцевого суду, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він, будучи молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Державної установи Дніпровська установа виконання покарань №89, в порушення вимог абз. 2ч.2 ст. 45 ЗУ Про запобігання корупції несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності за 2023 рік, а саме 25.04.2024 о 10 годині 32 хвилини, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності просить скасувати постанову та постановити нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення процесуального закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Вказує, про те, що протокол в порушення вимог ст. 254 КУпАП складений з пропуском строку, а саме 24 годин з моменту виявлення, крім того звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про його ухилення та неявку до органів поліції, а тому вважає, що протокол повинен бути складений не пізніше 31.08.2024 коли уповноваженою особою були отримані усі необхідні відомості.

Звертає увагу, що копія другого примірника протоколу суттєво відрізняється від оригіналу, що міститься в матеріалах справи, а саме у другому примірнику відсутній підпис особи, яка притягається до відповідальності, у зв`язку з чим вважає, що протокол є недопустимим доказом.

Зазначає, що судом здійснено помилковий розрахунок дати виявлення правопорушення і як наслідок провадження безпідставно не закрито на підставі ст. 38 КУпАП.

Вислухавши особу, яка притягається до відповідальності, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволення з викладених в ній підстав, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив постанову судді залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Положеннями ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисним, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Диспозицією ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що інкримінована ОСОБА_1 передбачено несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

З суб`єктивної сторони вказане діяння характеризується наявністю прямого чи непрямого умислу, та відповідальність настає за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення від подання чи несвоєчасне подання декларації, керуючись при цьому особистим інтересом чи інтересами третіх осіб, або мала непрямий умисел, свідомо допускаючи наслідки у вигляді неподання або несвоєчасного подання декларації, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Цим вимогам закону суддею місцевого суду при ухваленні оскаржуваного рішення надана належна оцінка та на підставі досліджених доказів встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу ДУ Дніпровська виправна колонія №89 №213/ос-20 від 15.12.2020 було призначено на посаду молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)». Відповідно до п.п. «д» п.1 ч.1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» осіб рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби віднесено до суб?єктів на яких поширюється дія вказаного закону.

Саме, 15.12.2020 року ОСОБА_1 під підпис був ознайомлений з вимогами ЗУ Про запобігання корупції, а саме положеннями ст. 45 цього закону в частині обов`язку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Отже, ОСОБА_1 будучи молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», згідно з п.п. «д» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону є суб?єктом відповідальності за вчинення корупційних правопорушень і правопорушень, пов?язаних з корупцією, та суб?єктом декларування відповідно до ст. 3 Закону.

Статтею 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що Особи, які припинили діяльність, пов?язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"- "ґ'" пункту 2 частини першої статті 3, зобов?язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

З положеннями вказаного закону ОСОБА_1 був під підпис ознайомлений та особисто не цього факту не заперечує.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 опублікував декларацію після звільнення за 2023 рік лише 25.04.2024, тобто поза межами строку подачі декларації встановленого законом для подачі декларації після припинення діяльності, тим самим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП.

З об`єктивної сторони склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації). При цьому, характеризуючою ознакою вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання декларації особою, уповноваженої на виконання функцій держави.

Поряд із цим, матеріалами адміністративної справи не підтверджено, що причини несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації за типом «після звільнення» були поважними, об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення особи та які пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, в тому числі, пов`язаними як з відсутністю необхідних навичок роботи з Єдиним державним реєстром декларацій, так і з самою технічною роботою цього реєстру, та неодноразовими спробами особи виконати свій обов`язок.

В своїх поясненнях наданих суду першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не наводить даних щодо поважних причин несвоєчасної подачі декларації, з його пояснень не вбачається, що він намагався самостійно подати відповідну декларацію до 01 квітня, однак з незалежних від нього причин не зміг зайти на сайт НАЗК чи сформувати декларацію та зареєструвати її у реєстрі, навпаки доводи в частині невизнання вини зводяться до процесуальних порушень при складанні протоколу.

Апеляційні доводи щодо невідповідності другого примірника протоколу оригіналу, що міститься в матеріалах справи є формальними, оскільки і самим ОСОБА_1 констатовано, що у другому примірнику відсутній саме його підпис, як особи яка притягається до відповідальності, що слід вважати технічним недоліком, а тому з урахуванням того, що другий примірник містить усі необхідні реквізити, вихідні дані, виклад фактичних обставин та підпис відповідальної особи, та є ідентичним з оригіналом, істотних порушень, як на це вказує ОСОБА_1 не вбачаю. Зважаю також на те, що оригінал протоколу підписаний ОСОБА_1 , при цьому останній будь-яких зауважень чи доповнень щодо розбіжностей з примірником протоколу не заявляв.

Також безпідставними є твердження ОСОБА_1 щодо порушення строків складання протоколу та як наслідок, визнання його недопустимим доказом.

Звертаю увагу, що складанню протоколу про адміністративне правопорушення передувала передбачена антикорупційним законодавством перевірка, а саме уповноваженими особами вживалися заходи, спрямовані на виявлення ознак правопорушення, надсилались запити щодо надання інформації та копій документів до ДУ Дніпровська установа виконання покарань №89, отримання відповіді з Національного агентства з питань запобігання корупції, та інше на підставі яких і складено протокол.

Зважаю на те, що днем виявлення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є день, коли суб`єкт складання протоколу про адміністративне правопорушення отримав відомості, беззаперечні та достатні для встановлення складу адміністративного правопорушення, тому з огляду на матеріали даної справи, слід вважати днем виявлення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення 30.08.2024 року, тобто коли суб`єкт складання протоколу в особі Управління Департаменту стратегічних розслідувань отримав відповідь НАЗК.

Саме, отримання відповіді НАЗК, слід вважати останніми відомостями, необхідним для встановлення факту вчинення інкримінованого правопорушення.

Враховуючи, що за правилами ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення, а тому з огляду на встановлені фактичні обставини, датою виявлення правопорушення слід вважати 30.08.2024 року, у зв`язку з чим оскаржувана постанова ухвалена 30 жовтня 2024 року, в межах строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

При цьому, відрахування строку виявлення правопорушення з дня складання протоколу, тобто 26.09.2024 року, хоча і є помилковим, однак не виключає наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення та не слугує підставою для застосування положень ст. 38 КУпАП, оскільки навіть з цієї дати строк накладання адміністративного стягнення не сплинув.

Таким чином хоча і має місце недолік відрахування строку виявлення правопорушення, однак такі розрахунки будь-яким чином не призвели до порушення, обмеження права на захист особи, яка притягається до відповідальності.

Накладене судом першої інстанції адміністративного стягнення у виді штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та вимогам ст. 33, 35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, а також є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню та даним особи, яка притягається до відповідальності.

Таким чином, під час апеляційного розгляду перевірені доводи апеляційної скарги у співвідношенні із матеріалами справи, разом з поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності, які дають підстави зробити висновок про те, що фактичні обставини встановлені судом першої інстанції об`єктивно та повно підтверджують наявность в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, а неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про залишення оскаржуваної постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги, - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко