Провадження № 33/801/676/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Шемета Т. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу адвоката Бєрєснєва Іллі Романовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

В постанові суду зазначено, що 29.04.2024 о 22:32 год. по вул. Привокзальній, 2 в м. Вінниці ОСОБА_1 керував автомобілем марки Volkswagen, д.н. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, порушення вчинив повторно протягом року.

Не погоджуючись із такою постановою суду, адвокат Бєрєснєв І. Р. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції, а справу закрити на підставі пункту 4 статті 247 КУпАП, у зв`язку з вчинення дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що сів за кермо, оскільки його знайомій ОСОБА_2 стало зле та вона погано себе почувала, тому вони прямують до лікарні, свідок ОСОБА_2 дані обставини підтвердила. Однак поліцейські на вказане уваги не звертали, допомогу не надали, супровід до лікарні не здійснили, а їхня реакція була направлена лише на складання адміністративного протоколу.

Судом першої інстанції невірно надана оцінка виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.04.2024 року, оскільки згідно даної виписки ОСОБА_2 звернулася до медичного закладу 30.04.2024 року о 00:01 годині і на момент її огляду гострої терапевтичної паталогії не виявлено, а подія мала місце 29.04.2024 року о 22:45 годині, однак судом не враховано, що виписка надається після огляду 30.04.2024 року о 00:01 годині, а не на час звернення.

Сторона захисту вказує, що ОСОБА_1 виконував функцію водія вимушено, перебуваючи у стані крайньої необхідності, а тому відповідно до статті 17 КУпАП він не може нести адміністративну відповідальність за частиною 5 статті 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Бєрєснєв І. Р. підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Згідно статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.

Відповідно до частини 1 статті 251 та статті 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно пунктів 1.3, 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.1 а ПДР України встановлює, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Невиконання пункту 2.1 а ПДР України повторно протягом року має наслідком притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 126 КУпАП.

Частинами 2-4 статті 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до частини 5 статті 126 КУпАП повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і яка повторно протягом року вчинила порушення, передбачені частинами другою - четвертою цієї статті.

Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 626321 від 29 квітня 2024 року о 22 годині 32 хвилини в м. Вінниця по вул. Привокзальна, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» НОМЕР_1 не маючи права керування транспортним засобом, чим повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене за частиною 2 статті 126 КУпАП, постанова серія ЕНА № 1342279 від 31 січня 2024 року, чим порушив вимоги пункту 2.1 а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена частини 5 статті 126 КУпАП. До протоколу додається: рапорт, диск з відео нагрудних відеореєстраторів 473398, 470758, електронна постанова ЕНА № 1342279 від 31 січня 2024 року (а.с. 2).

В електронній постанові ЕНА № 1342279 від 31 січня 2024 року вказано, що 31.01.2024 08:59:17 м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 14, водій керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, а саме: не отримував посвідчення водія, чим порушив п. 2. 1 а ПДР Керування особою, яка не має права керування таким ТЗ (а. с. 3)

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 повідомляв працівникам поліції, що сів за кермо, оскільки знайомій ОСОБА_2 стало зле та вона погано себе почувала, тому прямують до лікарні, свідок ОСОБА_2 дані обставини підтвердила, і це зафіксовано на відеозаписі, апеляційний суд зазначає наступне.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (29_04_2024 ААД 626321 (Гребенюк) 0:00:11 а.с. 24), працівник поліції відповідно до ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» представився та повідомив водію ОСОБА_1 , що згідно ст. 40 цього ж закону ведеться відеофіксація, вказав, чому він порушує правила дорожнього руху, на що останній відповів: «дівчині погано, їду на Київську», після чого працівник поліції вказав водієві пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на що водій відповів, що в нього їх немає, та в березні місяці він вже отримував постанову за керування транспортним засобом без посвідчення водія. Після того, як працівники поліції перевірили дану інформацію по службовому планшету, поліцейський підійшов до дівчини, яка сиділа в автомобілі та запитав чий це автомобіль (00:05:10), на що вона відповіла, що її, працівник поліції запропонував їй викликати таксі, оскільки автомобіль буде поміщено на арешт майданчик, однак дівчина відповіла (0:05:17), що в неї є права і вона може сісти за кермо, на питання поліцейського чому вона відразу не сіла за кермо, остання повідомила, що погано себе почуває (0:05:23), а пізніше дівчина повідомила, «що ми їдемо додому на Космонавтів» (0:06:35).

Дані обставини, які зафіксовані на нагрудну бодікамеру працівника поліції вказують на те, що ОСОБА_1 та його дівчина не прямували до лікарні, як стверджує в апеляційній скарзі сторона захисту, а їхали додому, як вказала ОСОБА_2 (0:06:35), при цьому, дані особи поводили себе спокійно. Дійсно дівчина вказувала поліцейським, що не сіла за кермо, оскільки погано себе почувала, однак будь-яких пояснень, що їй потрібна допомога лікаря чи їхати в лікарню не повідомляла. Після того як працівник поліції сказав їй, що потрібно викликати таксі, оскільки автомобіль буде поміщено на арешт майданчик, вона сповістила, що в неї є посвідчення водія і вона може сісти за кермо (0:05:17), що спростовує те, що причиною, через яку ОСОБА_1 сів за кермо автомобіля, було її погане самопочуття.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що судом першої інстанції невірно надана оцінка виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.04.2024 року.

В матеріалах справи дійсно міститься виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 30.04.2024 року ОСОБА_2 (а.с. 20). Як вбачається з виписки, хвора звернулась в лікарню о 00.01 год 30.04.2024 року, тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що у виписці зазначено час уже після обстеження, - є надуманим. Окрім того, як вбачається з виписки, будь-яких наступних розладів не виявлено.

Відтак, суд першої інстанції дав вірну оцінку наявній в матеріалах справи виписці з медичної карти амбулаторного хворого.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (стаття 17 КУпАП).

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Відтак з огляду на оцінку доказів, яка викладена вище, апеляційний суд виснує, що відсутні об`єктивні беззастережні докази того, що ОСОБА_3 діяв в стані крайньої необхідності. В разі поганого самопочуття ОСОБА_2 вона не була позбавлена можливості викликати невідкладну допомогу.

Отже, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог статей 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Отже, подана апеляційна скарга не може бути задоволена, постанова суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення, є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим, за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бєрєснєва Іллі Романовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду Т. М. Шемета