Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/300/24 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суддя Лященко В.Л.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Вірченко Є.С.,

особи, провадження відносно якої закрито ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

представника потерпілої ОСОБА_3

розглянула апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_3 на постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 ,

закрито провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

За постановою судді, згідно з протоколом ВАД № 361885 від 10.04.2024 р., 10.04.2024 р. о 09.00 год., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку зі своєю дружиною ОСОБА_2 , під час якої словесно ображав та принижував, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю, чим спричинив домашнє насильство психологічного характеру, також чоловік штовхнув та вдарив рукою по голові, чим міг завдати шкоди фізичному здоров`ю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Проаналізувавши обставини та матеріали справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням відсутності доказів вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з причини відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить постанову судді скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На думку апелянта, вина ОСОБА_1 в повній мірі підтверджена: даними протоколу про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків та потерпілої, які сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, не визнав та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , свої апеляційні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду 29.07.2024 р. потерпіла ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 не з`явились, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, яка була узгоджена із учасниками провадження, зокрема потерпілою та її представником.

29.07.2024 р. адвокат Коренко Т.В. надіслала до апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що вона перебуває у відрядженні у місті Нова Одеса, де приймає участь як представник позивача у справі.

При вирішенні вказаного клопотання апеляційний суд виходить з того, що суд відкладає розгляд справи лише в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про належне його повідомлення, або коли повідомленні суду причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд враховує, що учасники справи самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність учасників справи під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії).

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що в заяві про відкладення розгляду справи представником потерпілої не зазначено для встановлення яких обставин потрібно відкласти розгляд справи та яке істотне значення ці обставини мають для вирішення справи, враховуючи, що судове рішення переглядається саме за апеляційною скаргою представника потерпілої.

Крім того, апеляційний суд виходить з того, що якщо особисто особа не з`явилася у судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення (постанови), не відкладаючи розгляд справи, то він може вирішити таку справу. При цьому, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а можливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

Додану до заяви про відкладення розгляду справи судову повістку про виклик до суду у цивільній справі про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати, апеляційний суд не приймає до уваги, як доказ поважності неявки в судове засідання, оскільки вона не є таким доказом, що підтверджує факт неможливості явки до суду в день судового засідання, розгляд по якому призначений за попереднім узгодженням зі сторонами.

Таким чином, приймаючи до уваги розумний строк розгляду апеляційної скарги на постанову районного суду, відсутність обґрунтованого підтвердження необхідності відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає, що є підстави для розгляду даної справи за відсутності учасників справи, які не з`явились, з врахуванням їх обізнаності про судове засідання.

Також, апеляційний суд зауважує, що потерпіла та її представник мали процесуальне право заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а також мали можливість подати до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, проте такими правами не скористалися.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 294 КУпАП та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за обставинами справи, апеляційний суд вважає, що можливо провести розгляд справи і без участі потерпілої та її представника.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Статтею 251 КУпАП, визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку, встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків та інші документи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідальність настає , зокрема, за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07.12.2017 р., передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до протоколу серії ВАД № 361885 від 10.04.2024 р., 10.04.2024 р. близько 09.10 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, з перевагою сили, вчинив сварку відносно своєї дружини ОСОБА_2 , під час якої словесно ображав та принижував, чим навмисно спричинив емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психологічному здоров`ю, таким чином спричинив домашнє насильство психологічного характеру. Також чоловік штовхнув та вдарив рукою по голові, чим міг завдати шкоди фізичному здоров`ю та вчинив домашнє насильство фізичного характеру, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підтвердження вини ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення, працівниками поліції, долучено протокол прийняття заяви від 10.04.2024 р., письмові пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , довідку Міської лікарні швидкої допомоги від 10.04.2024 р.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що 10.04.2024 р. о 09.10 год. її чоловік ОСОБА_1 , знаходячись вдома, вчинив із нею словесну сварку, в ході якої словесно її ображав та принижував, махав руками та бив кулаками по голові. Візуальних тілесних ушкоджень не має. Від проходження СМЕ відмовляється.

В додаткових поясненнях ОСОБА_2 зазначила, що сварка між нею та чоловіком сталась на побутовому рівні з приводу якості прибирання. Фізичного насильства ніхто відносно однин одного не вчиняв. Сварки в родині відбуваються постійно, оскільки вони не можуть проживати разом.

Разом з тим, згідно протоколу прийняття заяви від 10.04.2024 р., цього ж дня о 09.10 год. ОСОБА_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила сімейну сварку в ході якої висловлювала образи, принижувала, кидалась у бійку.

З довідки Міської лікарні швидкої допомоги від 10.04.2024 р. вбачається, що лікарем-нейрохірургом ОСОБА_6 оглянуто ОСОБА_2 , за результатами якого зазначено, що тілесних ушкоджень не виявлено.

Наведене узгоджується із письмовими поясненнями ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно з якими, 10.04.2024 р. о 09.10 год. ОСОБА_2 вчинила сімейну сварку із ОСОБА_1 , в ході якої принижувала його та кидалась в бійку. В свою чергу ОСОБА_1 також словесно ображав та принижував ОСОБА_2 Домашнього насильства відносно дітей не вчиняла.

Дослідивши наведені докази суд апеляційної інстанції доходить висновку, що вони є суперечливими між собою, а відтак, не підтверджують обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю показань сторонніх свідків або інших документів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 дій, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та містять ознаки правопорушення, визначені диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

При цьому, як вірно відзначив суддя місцевого суду, наявність сварок, конфліктів та непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій в певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства.

Вказані обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що суддя місцевого суду, діючи виключно в межах своїх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дотримуючись принципу безсторонності, прийняв рішення відповідно до вимог закону, ґрунтуючись на матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про незаконність постанови, оскільки вони були ретельно перевірені апеляційним судом, проте в ході розгляду не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку, що у справі відсутні прямі, належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому постанова судді про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є обґрунтованою та відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2024 року, якою провадження відносно ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва