КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 33/824/4774/2024 Постанова винесена суддею Вдовиченко О.О.
Категорія: ч. 1 ст. 184 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Горб І.М., за участю особи, щодо якої провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито - ОСОБА_1 , його захисника Простибоженка О.С., законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представника - адвоката Комліченка В.С., розглянувши апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого,маючого на утриманні доньку, 2018 р.н., працюючого головним інженером-енергетиком Програми техпідтримки Грінпауер технолоджі USАID, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який раніше не притягувався до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и л а:

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29 серпня 2024 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Згідно з постановою, суд розглянув протокол про адміністративне правопорушення, за яким, 21.06.2024 о 17 год. за адресою: АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 150 СК України, яке виразилось у тому, що взяв спільну доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з розпорядженням №49 Голосіївської РДА, на один день та 22.06.2024, під час хвороби своєї доньки, допустив перебування її на водоймі і вона намокла, чим в подальшому погіршився її стан здоров`я, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Проте, посилаючись на встановлені при судовому розгляді обставини та матеріали справи, суддя дійшла до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , вважаючи постанову суду незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та покласти на нього адміністративне стягнення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішення судді про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, винесено на підставі помилкових висновків суду, здійснених на підставі наявних в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які у сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України та утворюють у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, зазначає, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст. 251, 252, 279, 280 КУпАП, зокрема, при розгляді справи суд: не врахував та не оцінив кожен доказ в окремості, в основу судового рішення поклав виключно показання ОСОБА_1 , які не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з іншими доказами; не дослідив та не надав оцінку фотокопіям медичних довідок щодо призначеного малолітній ОСОБА_2 лікування, що свідчать про обізнаність ОСОБА_1 про хворобу дитини та необхідність дотримання лікувального процесу без проведення активного відпочинку під час зустрічі батька з донькою 21.06 - 22.06.2024; не дослідив та не надав оцінку скріншотам листування між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у месенджері «Viber» за період з 06.06.2024 по 01.07.2024 щодо протікання хвороби ОСОБА_2 , інформування ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про відвідування лікарів, рекомендацій лікарів та прохання організувати проведення з дитиною часу (у період знаходження дитини у батька: 21.06 - 22.06.2024) без відвідування річки, басейну та іншого, а дотримуватися домашнього режиму; не дослідив та не надав оцінку консультативним висновкам лікаря-педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут» щодо пацієнта - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 25.06.2024, 01.07.2024 та від 08.07.2024, відповідно яких малолітня ОСОБА_2 після відпочинку з ОСОБА_1 на водоймі, внаслідок якого ОСОБА_2 намокла, продовжила хворіти ще понад 10 днів; не надав оцінку висновку спеціаліста (дипломованого психолога ОСОБА_4 ), складеного 13.07.2024 за запитом начальника СЮП ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Баранського В.А., в основу якого покладено психологічну діагностику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведену у приміщенні «зеленої кімнати» Голосіївського УП ГУНП у м. Києві; не дослідив та не надав оцінку відеозапису щодо вручення працівниками ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, долученого до матеріалів справи; здійснив оцінку відеозапису, який не долучений ОСОБА_1 до матеріалів справи, виклавши зміст відеозапису протилежно його фактичному змісту, переглянувши всього декілька хвилин запису із 30 заявлених, при цьому не переглядаючи фактично відеозапис заслуховував переконання захисника ОСОБА_1 у начебто зафіксованих на відео порушеннях вручення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Натомість, у сукупності наявні в матеріалах справи докази свідчать, що зневажливе ставлення батька ОСОБА_5 до лікування дитини призвело до погіршення стану здоров`я дитини, процес одужання малолітньої ОСОБА_2 через недотримання рекомендацій лікарів та як наслідок намокання у водоймі, фактично ускладнився та продовжився на тривалий час, що є порушенням зі сторони батька вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України.

Також вказує на те, що суд не дослідив та не надав оцінку відеозапису щодо вручення працівниками ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_1 протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, доданому до протоколу, який містить в собі відомості та дії, що свідчать про дотримання працівниками ВП Голосіївського УП ГУНП у м. Києві при врученні ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення його процесуальних прав.

Окрім цього, зазначає, що її представником - адвокатом Шевченко А.О. 24 серпня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Голосіївського районного суду міста Києва до справи №752/17167/24 було направлено: заяву про вступ у справу як представника; заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді; заяву на отримання електронних повісток; пояснення по справі №752/17167/24; заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; клопотання про приєднання документів до матеріалів адміністративної справи, які, згідно інформації підсистеми «Електроний суд», зареєстровані, проте у судовому засіданні дані заяви та клопотання не були вирішені судом, докази не досліджені, більш того, у матеріалах адміністративної справі дані документи взагалі відсутні.

Таким чином, вважає, що вказані доводи у сукупності із вищенаведеними обставинами свідчать, що суддя фактично здійснила поверхневий, формальний та однобічний розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, та як наслідок прийняла у вказаній справі незаконну та необґрунтовану постанову про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки у матеріалах справи наявні докази, які є належними та достатніми, та які у сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та її представника - адвоката Комліченка В.С. на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення ОСОБА_1 і його захисника Простибоженка О.С. проти її задоволення, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та додатково надані учасниками документи і відеозапис опитування малолітньої ОСОБА_2 психологом, відеозапис спілкування матері з дитиною після її повернення від батька 22.06.2024 року та звукозапис судового засідання від 06.11.2024 року у справі №752/18707/24, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

Так, ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за проведенням дозвілля); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Диспозиція сформульована в ч. 1 ст. 184 КУпАП норми є бланкетною, тобто такою, що не називає конкретних ознак правопорушення, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. При прийнятті рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, необхідно з`ясовувати, серед іншого, чи порушила норму спеціального закону особа, якщо так, то яку саме і в чому полягає суть цих порушень, із відповідним закріпленням вказаних норм, як в протоколі про адміністративне правопорушення, так і в постанові суду.

Стаття 150 Сімейного кодексу України встановлює такі обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитись в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, або на припущеннях.

Так, суд першої інстанції, розглянувши справу стосовно ОСОБА_1 , прийшов до висновку, що надані матеріали не містять жодного доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП - невиконання ним обов`язків по забезпеченню піклування про здоров`я дитини та її фізичний розвиток.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 02 серпня 2024 року, складеного стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 21 червня 2024 року о 17 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 150 СК України, яке виразилося у тому, що взяв спільну доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з розпорядженням № 49 Голосіївської РДА, на один день та 22 червня 2024 року, під час хвороби своєї доньки, допустив перебування її на водоймі і вона намокла, чим в подальшому погіршився її стан здоров`я.

Проте надані суду матеріали не містять доказів тих обставин, що ОСОБА_1 22 червня 2024 року, під час перебування своєї доньки - ОСОБА_2 , на водоймі, яка на той час була хворою, допустив щоб вона намокла, і що це призвело в подальшому до погіршення її стану здоров`я.

З письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що з 02 червня 2024 року він повідомляв ОСОБА_3 , що бажає провести час з дитиною з 21-24 червня 2024 року. Пізніше повідомив, що збирається на рафтінг 10-13 червня. ОСОБА_3 з 06 червня 2024 року висилала довідки, що дитина хворіє. Таким чином ніхто не планував і не організовував рафтінг. Коли 21 червня 2024 року запитав у дитини чи була вона у лікаря - донька повідомила, що не була. Коли запитав про це у ОСОБА_3 вона по переписці у Viberповідомила, що були у лікаря. Він запросив довідку у сімейного лікаря, довідка відсутня. Вдома донька постійно кашляла, а тому він записав її до лікаря на 22 червня 2024 року на 09 год. 00 хв. У вечері 21 червня 2024 року у нього з донькою був запланований візит до кінотеатру. Під час сеансу він вимкнув телефон. О 20 год. 35 хв. відправив ОСОБА_3 повідомлення, що у них усе добре. На наступний день 22 червня 2024 року відвів дитину до лікаря в ТОВ «Медичний центр «Добробут». Після обстеження виявлено правосторонню бронхопневмонію. Перед цим ОСОБА_3 повідомила, що треба лікувати льодяниками і сиропом від кашлю. Лікар в ТОВ «Медичний центр «Добробут» повідомила, що бронхопневмонію можна вилікувати тільки антибіотиками. Отримав ліки і передав їх ОСОБА_3 для лікування.

Пояснення аналогічного змісту ОСОБА_1 надав і в суді першої та апеляційної інстанцій.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що рішенням суду від 06 лютого 2024 року його шлюб з ОСОБА_3 було розірвано та визначено місце проживання доньки разом з матір`ю. В подальшому було визначено графік зустрічей з донькою. За попередньою домовленістю 21 червня 2024 року о 17 год. 00 хв. він забрав дитину, по дорозі він почув, що вона кашляє, на запитання чи була донька сьогодні у лікаря, вона відповіла, що ні. У переписці з ОСОБА_3 остання повідомила, що була у лікаря, однак довідку надати не може, оскільки вони надаються по вимозі. У вечері він поміряв температуру дитини, її не було, а тому о 20 год. вони пішли у кіно. Він виключив телефон, а потім написав ОСОБА_3 повідомлення, що у них все нормально. Наступного дня він повів дитину до лікаря, де їй було встановлено діагноз бронхопневмонія. Лікар сказав, що це ускладнення після хвороби. Оскільки у цей день у них був запланований відпочинок на природі, він запитав дозволу у лікаря на такий відпочинок. Лікар дозволив, пояснивши, що враховуючи загальний стан дитини, відсутність у неї температури, свіже повітря їй буде корисне. Він придбав і дав дитині ліки, усі крім антибіотиків. Під час перебування на природі дитина не купалася. Вона просто помочила ноги, оскільки перед цим їх забруднила. На вулиці було спекотно, до 30 градусів жари, і він не відчував небезпеки в тому, що помиє дитині ноги. Потім він відвіз дитину до матері та надав їй усі ліки.

Пояснення ОСОБА_1 є логічними, послідовними, не містять суперечностей, узгоджуються між собою та іншими доказами по справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що дитина ОСОБА_2 хворіла з 06.06.2024 року з діагнозом ГРВІ, а вже 19.06.2024 року їй було діагностовано трахіобронхіт і вона продовжує хворіти.

Відповідно до консультативного висновку від 22 червня 2024 року лікаря-педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут» ОСОБА_7 , 22 червня 2024 року о 09 год. 00 хв. була на прийомі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій встановлено діагноз - правостороння бронхопневмонія та призначено лікування, відповідно до додатку 2.

За даними консультативних висновків лікаря-педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут» від 25 червня 2024 року, 01 липня 2024 року та 08 липня 2024 року, ОСОБА_2 встановлювались діагнози - г. риносинусит, постназальне затікання; позалікарняна пневмонія, перебіг (висновок 25.06.2024 року); позалікарняна пневмонія, реконвалесцент; г. риносинусит, постаназальне затікання, залишкові прояви; туботит двобічний (висновок 01 липня 2024 року); г. риносинусит, постназальне затікання, залишкові прояви (висновок 08 липня 2024 року).

Згідно наявного у матеріалах справи, протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_2 від 23 лютого 2024 року, ОСОБА_2 -активна, товариська та комунікабельна дитина. Для неї важливі відносини з однолітками. Психоемоційний стан дівчинки стабільний, розрізняє базові почуття. Настрій переважає радісний. Базові навички саморегуляції сформовані, дівчинка діє продумано та чітко, усвідомлює свої досягнення і переживання. Матір для дитини є найбільшою фігурою, що забезпечує її стабільність та задовольняє її потреби. До складу сім`ї відносить матір, батька, бабусю і дідуся. Дитина почуває себе значимою і любимою членами сім`ї. Проговорює, що часом скучає за татом.

За висновком спеціаліста від 13 липня 2024 року психологічної діагностики малолітньої дитини ОСОБА_2 зроблені висновки, що з боку батька допущення впливу негативної моделі поведінки, ситуації, які перешкоджають соціальному розвитку дитини, ігнорування психологічних потреб, відсутність уваги до почуттів ОСОБА_2, прояви вербальної агресії, що викликають страх дитини з ним спілкуватися, неналежний догляд за здоров`ям, зокрема ігнорування потреби у медичному лікуванні під час хвороби, може вказувати на не забезпечення необхідних умов з боку батька - ОСОБА_1 , щодо нормального фізичного, емоційного, психологічного та соціального розвитку доньки - ОСОБА_2 . Якість прихильності ОСОБА_2 до батька можна оцінити, як не достатньо надійні, з батьком емоційний зв`язок не підтримує, існує страх залишення, конкретна фігура - батько «він буде знову кричати на мене і забере планшет», що може бути наслідком непередбачуваної поведінки батька, тому спілкування з батьком рекомендовано у присутності значимого дорослого. Вплив матері на ОСОБА_2 можна оцінити, як позитивний. Зауважень, нарікань і невдоволення матір`ю в період діагностики не виявлено. Для ОСОБА_2 важливо вибудувати розуміння, що сварка батьків - це відповідальність дорослих, дитина не розуміє загальної картини, що трапилося з сім`єю. Стабільна прихильність на час діагностики відносно матері, окрім неї дуже прив`язана, до дідуся.

Крім того, за клопотанням законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 було досліджено наступні докази:

- CD-диск з відеозаписом опитування дитини в зеленій кімнаті, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 в ході опитування повідомила, що коли була на шашликах, то ходила по річці;

- відеозапис на флешносії від 22 червня 2024 року, на якому ОСОБА_2 повідомила, що вона хотіла купатися, однак батько їй не дозволив;

- звукозапис судового засідання від 06.11.2024 року у справі №752/18707/24, в якому ОСОБА_1 зазначив, що того дня під час перебування на водоймі він мив дитині ноги у воді.

Разом з тим, сукупність наданих суду доказів не містить беззаперечних відомостей, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а саме невиконання ним обов`язків по забезпеченню піклування про здоров`я дитини та її фізичний розвиток.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , які на всіх етапах розгляду справи в суді та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є незмінними, він не ігнорував лікування дитини, а навпаки після того як почув кашель дитини почав з`ясовувати чи була вона у лікаря, не отримавши переконливої відповіді відразу записав її до лікаря. Після прийому у лікаря дотримався його рекомендацій, купив дитині ліки, почав їх давати та в подальшому передав ці ліки ОСОБА_3 для продовження лікування. При цьому, дізнавшись діагноз дитини, ОСОБА_1 з`ясував у лікаря можливість перебування її на відпочинку на природі.

Вказані обставини підтверджуються і консультативним висновком лікаря-педіатра ТОВ «Медичний центр «Добробут» від 22 червня 2024 року.

Що стосується купання дитини у річці, то вказані обставини також спростовуються наданими суду матеріалами.

Згідно пояснень ОСОБА_1 він не дозволяв дитині купатися у річці, а лише помив їй ноги, наголосивши, що на вулиці було спекотно.

Як вбачається з відеозапису опитування малолітньої ОСОБА_2 вона повідомила, що коли була на шашликах, то ходила по річці.

Також на відеозаписі від 22 червня 2024 року, котрий був здійснений ОСОБА_3 , зафіксовано малолітню ОСОБА_1 , яка повідомила, що хотіла купатися, однак батько їй не дозволив.

Таким чином відсутні, належні та достатні докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 мав умисел та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по забезпеченню піклування про здоров`я дитини та її фізичний розвиток.

Наведені докази спростовують висновок спеціаліста від 13 липня 2024 року психологічної діагностики малолітньої дитини ОСОБА_2 з приводу того, що зі сторони ОСОБА_1 відсутній прояв уваги до почуттів дитини та неналежний догляд за її здоров`ям.

Так, ОСОБА_2 відразу як забрав дитину, в машині по дорозі додому звернув увагу на її кашель і почав з`ясовувати, чи перебуває вона під наглядом лікаря. Отримавши суперечливу інформацію щодо відвідування дитиною лікаря, вирішив сам проконтролювати цей процес та відразу записав дитину до лікаря на найближчий час. ОСОБА_1 дотримався рекомендацій лікаря, купив дитині ліки та почав їх давати, в подальшому передав ліки ОСОБА_3 .

Отже, сукупність зібраних і направлених до суду доказів не може бути визнана такою, що поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 не виконує своїх батьків обов`язків по забезпеченню піклування про здоров`я дитини та її фізичний розвиток.

Сам по собі факт того, що 13 липня 2024 року в ході психологічної діагностики ОСОБА_2 вона повідомила, що батько кричав на неї та забрав планшет, щоб вона йшла їсти, не свідчить про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Безпосередніх доказів того, що здоров`я ОСОБА_2 погіршилося після того як вона провела час, у період з 21 червня 2024 року до вечора 22 червня 2024 року, з батьком і що між цим є причинно-наслідковий зв`язок, а не є наслідком задавненої хвороби, матеріали справи не містять.

Що стосується пояснень ОСОБА_3 , що вона неодноразово попереджала ОСОБА_1 про хворобу дитини, інформувала у переписці про стан її здоров`я та наголошувала на негативні наслідки для доньки, якщо він її кудись повезе, то слід зазначити, що ОСОБА_3 , знаючи, що її дитина хвора, передала її на добу батькові без жодних ліків. Єдине, на чому вона акцентувала увагу, що дитина має дотримуватися домашнього режиму, якщо ОСОБА_1 її кудись повезе, то це буде мати для неї негативні наслідки. На запитання ОСОБА_1 , які ліки їй давати повідомила, що лікар призначив їй тепле пиття, льодяники від горла та сироп від кашлю. Проте, 22 червня 2024 року в ході медичного обстеження ОСОБА_2 у неї було діагностовано правосторонню бронхопневмонію і лікар повідомив, що вона лікується лише антибіотиками. При цьому, лікар врахував загальний стан дитини, відсутність температури та характер захворювання і повідомив, що перебування на свіжому повітрі їй буде корисним. Лікар повідомив, що такий стан дитини є ускладненням після хвороби, що свідчить, що лікар був обізнаний про тривалість захворювання.

Свою обізнаність в тому, що його донька давно хворіє не заперечував і сам ОСОБА_1 та неодноразово пояснюючи, що ще з 06 червня 2024 року ОСОБА_3 надсилала йому відповідні довідки.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які суд дослідив та надав їм оцінку у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі і з точки зору належності і допустимості, а сукупності доказів - достатності та взаємозв`язку.

Обставин, які б вказували на однобічність і неповноту розгляду справи в суді першої інстанції, а також допущення судом істотних порушень вимог закону, які б давали підстави для скасування прийнятого судом рішення, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено.

Що стосується посилань суду на недотримання порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 через незабезпечення реалізації ним права на правову допомогу, то в матеріалах справи відсутній відеозапис, на який посилається суд в обґрунтування таких тверджень. Проте, вказана обставина жодним чином не спростовує правильність висновків суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, тому підстави для її скасування - відсутні, а відтак, апеляційна скарга законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Голосіївського районного суду Київської області від 29 серпня 2024 року, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Горб І.М.