Справа № 163/2405/23 Провадження №33/802/731/24 Головуючий у 1 інстанції:Шеремета С. А.
Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

судді - Гапончука В.В.,

з участю

представника митниці - Кунєвої З.Ю.,

захисника ОСОБА_1 - Шокала В.С.,

особи, що притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Шокала Володимира Степановича на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, що проживає по АДРЕСА_1 , митного брокера ТОВ "Укртрансагент", РНОКПП НОМЕР_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, і накладено на неї стягнення у вигляді у виді штрафу в розмірі 1 826 636 (один мільйон вісімсот двадцять шість тисяч шістсот тридцять шість) гривень 68 копійок з конфіскацією у власність держави товарів, що вилучені за протоколом про тимчасове вилучення товарів у справі про порушення митних правил № 0312/20500/23 (всього 16319 штук), загальною вартістю 1 826 636,68 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Волинської митниці витрати по справі на зберігання товару в розмірі 549 125 (п`ятсот сорок дев`ять гривень сто двадцять п`ять) гривень на рахунок UA1160491 в Державній казначейській службі України, місто Київ (МФО 820172, , призначення платежу "за зберігання товарів").

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 605 (шістсот п`ять гривень) 60 копійок судового збору на рахунок UA0003480 в Казначействі України (ЕАП) (отримувач ГУК у Волинській області/місто Любомль, , код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу "судовий збір").

Відповідно до протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 як особа уповноважена на декларування товарів ТОВ «Укртрансагент», не задекларувала в електронній митній декларації типу ТР80АА №23UA25U3 товар в загальній кількості 16319 штук на загальну суму 45530,01 Євро, що за курсом Національного банку України станом на 10.08.2023, тобто на момент подачі до митного оформлення електронних митних декларацій склало загальну суму 1826636,68 (один мільйон вісімсот двадцять шість тисяч шістсот тридцять шість) гривень 68 копійок, що переміщувалися через митний кордон України, тобто не заявила за встановленою формою точні та достовірні відомості (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягали обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, чим вчинила правопорушення, передбачене статтею 472 Митного кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням суду захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, подав апеляційну скаргу в якій вважає постанову такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, а саме без дослідження всіх обставин справи, та матеріального права. Вказує, що з поданих водієм туваросупровідних документів ОСОБА_1 не могла ні передбачити можливість завантаження іншого товару, ніж вказаний в туваросупровідних документах, ні усвідомити протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, та не передбачала її шкідливі наслідки і не бажала їх або свідомо не допускала настання цих наслідків, тобто не вчинила неправомірних дій з необережності. Просить постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши захисника та ОСОБА_1 , які апеляційну скаргу підтримали та просили рішення місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити, представника митниці, яка скаргу заперечила та просила постанову залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

19.08.2023 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0312/20500/23 за ст.472 МК України за незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.472 МК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 245 КпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КпАП України передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 472 МК України, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно вимог ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Як визначено ст.252 КпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил, як це передбачено ст.486 МК України, є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону.

Під час розгляду справи про порушення митних правил суд, відповідно до вимог ст.489 МК України, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються із наступних джерел: протоколу про порушення митних правил, протоколів процесуальних дій, додатків до зазначених протоколів; пояснень свідків; пояснень особи, яка притягується до відповідальності; висновку експерта; інших документів (належним чином завірених копій або витягів з них) та інформації у тому числі тієї, що перебуває в електронному вигляді, а також товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил.

Переглянувши справу, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, відповідно до вимог ст.283 КпАП України, ґрунтуються на підставі об`єктивно з`ясованих обставин у справі, які підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені під час судового розгляду й оцінені судом першої інстанції згідно положень ст.252 цього Кодексу.

Так вина ОСОБА_1 підтверджується сукупністю зібраних та перевірених судом доказів, яким суд дав належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях першої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, а саме: протоколом про порушення митних правил № 0312/20500/23 від 19.08.2023 року; митною декларацією ТР80АА №23UA25U3, CMR б/н від 01.08.2023 року, інвойс №360-PSІ-2023-08-001 від 01.08.2023 року, договором доручення №00-ЯГ3934 про надання митно-брокерських послуг, актом про проведення огляду № UA205020/2023/600456, пакувальний лист «PACKING-LIST» №360-PSI-2023-07-148, який містить повний перелік переміщуваного товару.

Поряд з цим, твердження представника ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, на думку апеляційного суду є безпідставними, а тому такими, що не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Диспозицією ст.472 МК України передбачено порушення митних правил, яке полягає у недекларуванні товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України характеризується як умислом, так і необережністю.

Підпунктом 3 та ч.1 ст.196 МК України визначено, товари, що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, не можуть бути пропущені через митний кордон України.

Згідно ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Декларант зобов`язаний вносити до митної декларації відомості про товари, його найменування, кількість, торговельний опис, виробника, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар, а також код товару згідно з УКТ ЗЕД, вартість товару, тощо.

Згідно ч.2 ст.266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Згідно вимог ст.266 МК України декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого Митним кодексом України; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату.

Відповідно до вимог ст.264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Відповідно до п.п.8.5.а, 8.5.б, 8.5.г, 8.6.а, 8.6.в ст.257 МК України декларант зобов`язаний вносити до митної декларації відомості про товари, його найменування, торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар, а також код товару згідно з УКТЗЕД, ставки податків, суми митних платежів.

Аналіз наведених норм права на думку апеляційного суду дає підстави для висновку, що доводи ОСОБА_1 щодо оформлення нею товарів відповідно до їх супровідних документів та наявності у неї права, а не обов`язку, як декларанта щодо перевірки відповідності таких даних перед декларуванням, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки законом визначено, що саме декларант несе повну відповідальність за відомості, внесені у декларації.

Згідно з ч.2 ст.459 та п.п.7, 43 ст.4 МК України суб`єктами відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємства - керівники та інші працівники підприємств, які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених Митним кодексом України, законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України, укладеними у встановленому законом порядку.

У відповідності до частини восьмої статті 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною четвертою статті 266 МК України визначено, що у разі самостійного декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення декларантом передбачену цим Кодексом відповідальність за вчинення порушення митних правил у повному обсязі несе декларант.

Правопорушення вважається закінченим з моменту здійснення зазначених у диспозиції статті дій, тобто з моменту незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість, тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

«Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651 визначено графи митних декларацій, які заповнюються декларантом самостійно. Зокрема, графа 31 МД «Вантажні місця та опис товарів - маркування та кількість - номери контейнерів - кількість та розпізнавальні особливості». При цьому, згідно пояснень Порядку до заповнення графи 31 МД, в розрізі кожного найменування товару зазначаються відомості, необхідні для ідентифікації товару, що є в наявності, в тому числі кількість (в одиницях виміру відповідно до рахунку або іншого документу, що визначає вартість товару).

Отже, ОСОБА_1 , мала право самостійно визначати необхідність здійснення фізичного огляду товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, однак таким правом не скористалася та подала МД до митного оформлення, чим заявила за встановленою формою точні відомості про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомості, необхідні для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, тобто підтвердивла, що заявлені нею товари в повній мірі відповідають тим, що були переміщені через митний кордон.

Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 відсутній умисел на вчинення правопорушення до уваги не беруться, оскільки не звільняють декларанта від обов`язку належним чином відобразити у декларації товар, який перевозиться, що само по собі передбачає необхідність огляду товару або вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на правильне відображення у декларації товару, який перевозиться, а відтак не спростовують обставин, викладених у протоколі про порушення митних правил.

Крім того в розумінні положень ст.ст.257, 266 МК України перед здійсненням декларування декларант зобов`язаний проаналізувати надані йому документи на товар та відображені у них відомості, при необхідності провести огляд товару, відібрати проби та зразки.

Як вбачається із CMR від 01.08.2023 року № б/н, що у них в пункті 5 значиться пакувальний лист, як документ, що додається.

Разом з тим зазначених документів у довірителів (перевізників) вона не витребувала, тим самим не переконалася у повній комплектності документів, потрібних для здійснення митного оформлення товару.

Таким чином, усі інші доводи захисника, які викладені в апеляційній скарзі і наведені ним та його довірителькою в ході апеляційного розгляду справи щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки вони перевірялись місцевим судом, який дав їм правильну юридичну оцінку, а на думку апеляційного суду зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і, фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст.472 МК України шляхом закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що в діях декларанта ОСОБА_1 наявні ознаки порушення митних правил, передбачених статтею 472 МК України, а саме: недекларування товарів за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Також не заслуговують на увагу твердження захисника про те, що накладене на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з конфіскацією товару є надто суворим, оскільки місцевий суд належним чином врахував конкретні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, доведеність її вини, та обґрунтовано наклав на ОСОБА_1 безальтернативне стягнення, яке визначене санкцією ст.472 МК України, у виді штрафу в розмірі 100% вартості переміщуваних предметів з їх конфіскацією.

Законних підстав для скасування оскарженого судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, оскаржена постанова є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.294 КпАП України,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Шокала Володимира Степановича залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 03 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Гапончук