Провадження № 3/161/3652/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ківерці Волинської обл., громадянки України, із вищою освітою, розлученої, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувалася, не судимої, працюючої на посаді головного спеціаліста відділу держаного ринкового нагляду Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ст. 185 КУпАП -

В С Т А Н О В И Л А:

18.05.2024 року о 21:20, в АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , вчинила злісну непокору законній вимозі поліцейського ОСОБА_2 при виконанні нею службових обов`язків, а саме: відмовилася у категоричній формі надавати документи, що посвідчують її особу, неадекватно та агресивно поводила себе у відношенні поліцейських.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнала, суду пояснила, що 18.05.2024 року вона здійснювала перехід проїжджої частини поза пішохідним переходом та прямувала до зупинки громадського транспорту. Дана обставина була виявлена екіпажем поліції, у зв`язку з чим останні оголосили вимогу залишатися на місці події. Поліцейські повідомили про порушення нею вимог ПДР України. В ході спілкування з поліцейськими вона назвала свої прізвище та ім`я. Інші анкетні дані вона зобов`язалася назвати після пред`явлення їй доказів вчинення інкримінованого правопорушення. Визнає, що повідомляла працівникам поліції неправді відомості щодо своє особа, зокрема, щодо року народження та по батькові. Натомість, працівники поліції продовжували вимагати у неї надати документи, що посвідчують її особу. Розгляд справи за ознаками вчинення нею адміністративного правопорушення на той момент не розпочинався, а тому вона вирішила залишити місце події. Однак, поліцейські поставили вимогу залишатися на місці та таке розпорядження вона виконала. Не зважаючи на це, останні безпідставно почали застосовувати до неї фізичну силу, повалили на землю, надягли спецзасіб «кайданки» та силоміць почали затягувати її до службового автомобіля. Жодної вимоги добровільно сісти в транспортний засіб патрульної поліції їй не пропонували. У зв`язку з цим, вона почала пручатися, оскільки переживала за свою безпеку. Роз`яснення її прав відбулося тоді, коли вона була поміщена до службового автомобіля. Під час затримання їй було завдано тілесні ушкодження. З даного приводу у відділу поліції було викликано працівників «швидкої допомоги». Зазначені обставини стали підставою її подальших звернень в медичний заклад для фіксації завданих їй тілесних ушкоджень, а також подання скаргами на дії працівників поліції. Також, нею було оскаржено постанову, винесену за ч. 1 ст. 127 КУпАП, а за фактом розглядуваної події за її скаргою - внесено відомості до ЄРДР.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 від 22.07.2024 року (а.с. 37-53).

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши свідка, дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

На переконання суду, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, повністю підтверджується наступними доказами, дослідженими судом, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 210266, складеним 18.05.2024 року поліцейським взводу № 2 роти № 2 БУПП у Волинській обл. ДПП сержантом поліції Пікалюк Б.П. відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП (а.с. 1);

-протоколом про адміністративне затримання серії АЗ № 189749, складеним 18.05.2024 року поліцейським взводу № 2 роти № 2 БУПП у Волинській обл. ДПП сержантом поліції Пікалюк Б.П. відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 127, ст. 185 КУпАП (а.с. 2);

-рапортом поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Волинській обл. ДПП сержанта поліції Пікалюк Б.П. від 18.05.2024 року в якому остання повідомила, що причиною застосування щодо ОСОБА_1 превентивного заходу у вигляді перевірки її документів стало порушення нею правил перетину проїжджої частини (у невстановленому місці, поза межами пішохідного переходу) (а.с. 3);

-повідомленнями УПП у Волинській обл. ДПП про запрошення ОСОБА_1 до підрозділу поліції для розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с. 4-5);

-постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 756025 від 23.05.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП. Станом на 06.08.2024 року дана постанова є предметом оскарження в адміністративній справі № 161/10547/24, рішення у справі не набрало законної сили (а.с. 6);

-відеозаписом із нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського на якому зафіксовано, що в ході здійснення патрулювання екіпажем поліції було виявлено двох осіб жіночої статі, котрі здійснювали перетин проїжджої частини поза межами пішохідного переходу. Патрульні зупинили одну із вказаних осіб, як встановлено надалі ОСОБА_1 та повідомили їй, що остання підозрюється у вчиненні адміністративного правопорушення. На вимогу ОСОБА_1 обидва поліцейських представилися та пред`явили свої службові посвідчення. Патрульні повідомили останню, що причиною її зупинки є порушення вимог ПДР України та пред`явили вимогу останній назвати свої анкетні данні. ОСОБА_1 почала вимагати у поліцейських надати їй докази вчинення нею інкримінованого правопорушення. У відповідь на таку вимогу, співробітник поліції повідомив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення ще не розпочався, а тому першочергово є необхідність у встановленні її особи. На таку вимогу ОСОБА_1 назвала своє прізвище та ім`я, а також повідомила неправдиві відомості щодо свої особи, вказала по батькові « ОСОБА_3 », рік народження «1960 рік». Поліцейські встановили, що повідомлені їм анкетні дані є неправдивими та роз`яснили, що у випадку не повідомлення дійсних анкетних даних її буде затримано. ОСОБА_1 продовжила вимагати докази порушення нею вимог ПДР України, у зв`язку з чим їй повторно було оголошено, що розгляд справи щодо ще не розпочато. ОСОБА_1 зобов`язалася представитися фактично «під умовою», чим повторно відмовилася пред`явити документ, що посвідчує її особу та назвати свої правдиві анкетні дані. Не отримавши задовільної для себе відповіді, ОСОБА_1 намагалася самовільно залишати місце події, у зв`язку з чим її було затримано із застосуванням спецзасобу «кайданки» (а.с. 7);

-поясненнями допитаної в ході розгляду справи у якості свідка поліцейського взводу № 2 роти № 2 БУПП у Волинській обл. ДПП сержанта поліції ОСОБА_2 яка пояснила, що під час опрацювання події за фактом перетину ОСОБА_1 проїжджої частини у невстановленому місці, остання повідомляла про відсутність у неї документів, що посвідчують її особу. Названі останньою анкетні дані були неправдивими, оскільки за наявними відомостями у базі даних Національної поліції такої особи не існує. ОСОБА_1 було затримано через те, що остання самовільно нічого не повідомивши почала залишати місце події. Під час затримання ОСОБА_1 було роз`яснено її процесуальні права. Зауважила, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за фактом порушення вимог ПДР України був можливий виключно після встановлення особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів докази, надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає.

Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Диспозиція ст. 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок.

Відповідно до роз`яснень, які міститься в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких як: перебування працівника поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Диспозиція статті 185 КУпАП є бланкетною, тобто містить відсилання до інших нормативно-правових актів, зокрема, до положень ЗУ «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України та статус поліцейських.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про Національну поліції» визначено, що поліція може застосовувати такий превентивний захід, як перевірка документів особи.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної норми Закону, - під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Згідно ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Системний аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що у разі наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила правопорушення, поліцейський вправі застосовувати такий превентивний захід, як перевірка документів даної особи. Натомість, невиконання особою вказаного розпорядження (вимоги) поліцейського при виконанні ним службових обов`язків (зокрема, шляхом ухилення, непокори, ігнорування), містить ознаки злісної непокори, відповідальність за яку передбачена ст. 185 КУпАП.

В ході розгляду справи було встановлено та не заперечувалося ОСОБА_1 в судовому засіданні, та обставина, що 18.05.2024 року близько 21:00, в м. Луцьку по вул. Рівненська, 25-Г, вона здійснювала перетин проїжджої частини поза межами пішохідного переходу, а також, що даний факт був зафіксований екіпажем патрульної поліції, котрий проїздив повз.

Тобто, у працівників поліції на момент даної події було достатньо передбачених законом підстав вважати, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення. Відтак, у поліцейських виникло право для застосування щодо неї превентивних заходів у вигляді перевірки документів.

Поліцейські дотрималися вимог ЗУ «Про Національну поліцію» щодо роз`яснення причин для оголошення вимоги, спрямованої на встановлення особи ОСОБА_1 останній повідомлено, що вона підозрюється у порушенні вимог ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 127 КУпАП. Поліцейські в належний спосіб представилися ОСОБА_1 та пред`явили свої службові посвідчення.

Вимога, спрямована на встановлення особи ОСОБА_1 , оголошувалася їй неодноразово, у свою чергу остання зобов`язалася виконати таку під умовою, повідомляла частково неправдиві анкетні данні, тобто вона фактично ухилилася від законних розпоряджень працівників поліції.

Наведене свідчить про відповідність дій працівників поліції вимогам чинного законодавства України, а також про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу інкримінованого їй правопорушення за ст. 185 КУпАП.

факту вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй правопорушення та збором відповідних доказів, виходили поза межі їх повноважень.

Суд оцінює критично доводи ОСОБА_1 про недопустимість як доказу відеозапису із нагрудного відеореєстратора патрульних поліцейських, оскільки такий містить ознаки технічного втручання (монтування), є фрагментарним та неповним, а також не містить електронно цифрового підпису.

Згідно ч.ч. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ч. 1 Розділу VIII Інструкції № 1026, вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.

В силу наведених технічних особливостей суд вважає доведеним, що формування відеофайлів здійснюється в автоматичному режимі.

Долучений до матеріалів справи відеозапис із нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, на якому зафіксовані події за участі ОСОБА_1 , дійсно є фрагментарним, проте кожен наступним фрагмент є беззупинним продовження наступного фрагменту відеофіксації. Кожен з даних фрагментів посвідчений електронно цифровим підписом відповідальної особи, яка здійснила його вивантаження.

Відеофіксація розглядуваних подій відбулася з моменту першого зорового контакту поліцейського із ОСОБА_1 та ще до того моменту, коли вони вступили у мовний контакт.

Відтак, у суду відсутні передбачені законом підстави ставити під сумнів автентичність відеозапису із нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського, який долучений до матеріалів справи.

Жодних доказів, які б вказували на неналежність, недопустимість, недостатність зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 в ході розгляду справи не надано, а судом не отримано.

У свою чергу, у разі доведеності факту перевищення працівниками поліції своїх службових повноважень при затриманні ОСОБА_1 , або ж заподіяння у зв`язку з цим їй тілесних ушкоджень, це не є правовою підставою для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за умови доведеності її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

На переконання суду, інші доводи ОСОБА_1 , на які вона посилалася як на відсутність в її діях події та складу інкримінованого правопорушення, не заслуговують на увагу та не спростовують вірність кваліфікації її дій, що мали місце 18.05.2024 року о 21:20, в АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП.

При накладенні стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 судом не вбачаються.

Враховуючи всі обставини справи, особу правопорушника, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Дана міра адміністративного стягнення буде необхідною і достатньою для попередження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від скоєння нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

На підставі ст. 40-1 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід також стягнути судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп. в дохід держави

На підставі ст. 185 КУпАП, керуючись ст. т. 36, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Визнати винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі несплати штрафу протягом 15 днів в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська