ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 3/753/6024/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Коляденко П.Л., розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Марксово, Немирівського району, Вінницької обл., неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП (протокол № 80), -

ВСТАНОВИВ:

Молодший лейтенант ОСОБА_1 - офіцер групи геопросторової розвідки військової частини НОМЕР_1 , своєю бездіяльністю не вжив визначених законодавством вичерпних заходів із забезпечення охорони державної таємниці у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, виїжджав за межі України у період з 21.07.2024 по 27.07.2024 без проведення відповідного інструктажу в РСО військової частини НОМЕР_1 з відображенням у журналі обліку виїздів за кордон, у зв`язку з чим? після його повернення із службового відрядження з іноземної держави? начальником РСО вчасно не проведено співбесіду з метою з`ясування питань щодо наявності чи відсутності обставин, що могли створити передумови для витоку секретної інформації під час перебування за кордоном, що призвело до порушень вимог режиму секретності, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП..

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що з 21.07.2024 по 27.07.2024 перебував у Республіці Польща у службовому відрядженні. Зазначив, що рапортом повідомив командира військової частини про свій від`їзд за кордон, однак начальника РСО не повідомив. По факту інструктаж перед від`їздом був проведений, однак в журналі обліку виїздів за кордон він не розписався.

ОСОБА_2 , будучи особою, що склала адміністративний протокол, пояснив, що ОСОБА_1 повинен був повідомити режимно-секретний орган про свій виїзд у тому числі і в разі виїзду за кордон у службове відрядження.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ якість закону означає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване застосування відповідного законодавства; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та правильності, що допускає можливість різного тлумачення такого законодавства, порушує критерій «якості закону»; втручання у право особи може бути виправданим, якщо воно не тільки «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», але й передбачається «якісним» законом.

Відповідно до абз. 5 ст. 28 Закону України «Про державну таємницю» громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний, зокрема, повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України.

Дійсно, у п. 116 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 зазначено, що громадянин, якому надано допуск і доступ до державної таємниці, зобов`язаний: не допускати витоку секретної інформації, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків; виконувати вимоги режиму секретності; повідомляти відповідні РСО про виникнення обставин, передбачених статтею 23 Закону України «Про державну таємницю», або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти в письмовій формі про свій виїзд за межі України; додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

Разом з тим, згідно з п. 696 вказаного Порядку, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний письмово повідомити про це посадовій особі, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також РСО за місцем зберігання його картки обліку за формою згідно з додатком 6. У такому разі інструктаж громадянина з питань охорони державної таємниці проводить начальник РСО.

На переконання суду, саме п. 696 є спеціальною нормою, яка уточнює в якому випадку існує зобов`язання повідомити, зокрема, РСО, щодо виїзду за кордон - а саме у випадку виїзду у приватних справах.

При цьому, з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що останній виїжджав за кордон у службове відрядження відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 , а не у приватних справах, що само по собі не є підставою для виникнення відповідного обов`язку у ОСОБА_1 передбаченого п. 696 Порядку.

Відповідно до п. 697 «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 відомості про виїзд до іноземної держави громадян, яким надано допуск до державної таємниці, у приватних справах та у службові відрядження реєструються РСО в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці, який ведеться за формою згідно з додатком 92.

Однак, даним пунктом Порядку на громадянина, якому надано допуск до державної таємниці не покладено обов`язок щодо реєстрації РСО відомостей про службове відрядження в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці. Більше того, суд дійшов висновку, що контроль за реєстрацією відповідних відомостей РСО, безпосередньо у разі службового відрядження, має бути покладений на відділ роботи з кадрами, якими і здійснюється все належне, документальне оформлення для забезпечення відповідного службового відрядження за кордон.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що фактично з ним було проведено інструктаж - не спростовані. При цьому суд звертає увагу, що на ОСОБА_1 не покладено обов`язок щодо відображення у журналі обліку виїздів за кордон відомостей пр проведення відповідного інструктажу.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За вищевикладених обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Само по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, за відсутності даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що провадження у справі необхідно закрити.

Враховуючи те, що адміністративне стягнення не накладається, підстав для стягнення судового збору на підставі п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40-1, ст. 212-2, 247, 283-285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 212-2 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя