КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5282/2024
Головуючий в суді І інстанції Воронкін О.А.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 грудня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Рвачова Олексія Олександровича, розглянувши справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 26 липня 2024 року о 21 годині 20 хвилин керував автомобілем Toyota Prado д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по вул. Протасів Яр, 23 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, неприродня блідість обличчя), від проходження огляду у КМНКЛ «Соціотерапія» в м. Київ по вул. Відпочинку, 18 водій відмовився на камеру, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу 23 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку, в якій просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року та закрити справу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказував, що з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, так, навпаки, з пояснень ОСОБА_1 та наявних в матеріалах справи документів вбачається, що він на вимогу поліцейського погодився пройти огляд із застосуванням приладу «Drager», проте після неодноразових спроб продути вказаний прилад, останній не видав жодних результатів. В подальшому йому було запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я, на що він погодився. В медичному закладі лікар-нарколог запропонував ОСОБА_1 підписати інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення. Зважаючи на суттєве погіршення стану здоров`я, ОСОБА_1 повідомив лікарю та працівникам поліції, що зважаючи на стан свого здоров`я, він не усвідомлює наслідків підписання цього документу, а тому просив для початку заміряти тиск та надати медичну допомогу, однак такі дії були безпідставно розцінені лікарем та поліцейськими як нібито відмова ОСОБА_1 від проходження огляду. При цьому ОСОБА_1 заперечує факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Наводив зміст ст. 7, 9, 245, 252 КУпАП, ст. 62 Конституції України, судову практику ЄСПЛ, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а, від 15 травня 2019 року в справі № 537/2088/17, вказував, що ОСОБА_1 не визнавав своєї вини у скоєнні адміністративного правопорушення.

Щодо відсутності об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, вказував, що з огляду на положення ч. 1 ст. 130 КУпАП, п. 2.5 ПДР, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, та ст. 266 КУпАП, результати медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю вважаються достовірними за умови, що вони були отримані під час медичного обстеження, поєднаного з лабораторними дослідженнями, результати яких зафіксовані в акті та висновку. При цьому сторона захисту наголошувала, що ані вимогами ст. 266 КУпАП, ані вимогами Інструкції №1452/735, ані вимогами Порядку № 1103, які регулюють порядок огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, не передбачено відібрання в обстежуваної особи перед проведенням медичного огляду будь-якої письмової згоди на проведення огляду.

Водночас, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, а також пояснень ОСОБА_1 перед проведенням огляду лікарем-наркологом було надано на підписання ОСОБА_1 «Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення» за формою №003-6/0, затвердженої наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110.

Згідно п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення», форма заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 не передбачено заповнення форми у разі проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

З урахуванням того, що згідно п. 15 розділу 3 Інструкції № 1452/735 діагноз встановлюється за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями, надання згоди на проведення лікування, необхідність дотримання визначеного лікарем режиму в процесі лікування, режиму прийому призначених препаратів, безконтрольне самолікування можуть ускладнити лікувальний процес та негативно позначитися на стані здоров`я, є безпідставною вимогою, яка не передбачена жодним нормативним актом.

Вказував, що згідно відповіді на адвокатський запит Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я» № 01/10/243 від 14 березня 2024 року, підписання водіями будь-якої форми письмової згоди перед початком огляду в закладах охорони здоров`я не передбачено.

Таким чином, відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова від проходження в законному порядку огляду на стан сп`яніння, оскільки від проходження такого огляду він не відмовлявся.

Наголошував, що відхиливши надані письмові докази як недопустимі, суд першої інстанції в ході розгляду справи та дослідження цих доказів не ставив питання щодо джерел походження долучених стороною захисту доказів з метою з`ясування питань належності та допустимості цих документів в якості доказів. Таким чином, судом першої інстанції було поверхнево розглянуто справу, не було здійснено повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи.

Також під час розгляду справи сторона захисту вказувала, що огляд на стан сп`яніння включає в себе послідовні вимоги працівників правоохоронних органів до водія, відносно якого є підстави вважати, що він перебуває в стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: проходження огляду з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським, а у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Тож, захист вказував, що ОСОБА_1 на вимогу поліцейського погодився пройти огляд із застосуванням приладу «Drager», проте після неодноразових спроб продути прилад, останній не видав жодних результатів.

Щодо посилання суду на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом серії ААД № 970435 від 26 липня 2024 року, сторона захисту вказувала на те, що всупереч вимогам чинного законодавства, суть адміністративного правопорушення, викладена в даному протоколі, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки фабула протоколу не містить жодних відомостей щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Крім того, сторона захисту звертала увагу, що у фабулі протоколу не зазначено частини ст. 130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол за своєю правовою природою не може бути самостійним беззаперечним доказом усіх обставин, оскільки викладені в ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів. Протокол не доводить правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності іншими доказами з числа передбачених ст. 251 КУпАП.

В межах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин, інкримінованого особі адміністративного правопорушення, і повинен провадитися їх розгляд, з чого слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але і актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення. Суд, будучи неупередженим і безстороннім, не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Вказував, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 278 КУпАП не вирішив питання про правильність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не надав належної оцінки тому, що протокол, в силу допущених порушень під час його складання, не міг бути визнаний судом як належний та допустимий доказ.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується довідкою за підписом старшого інспектора з о/д відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у м. Києві ДПП капітана поліції Петрук В. від 29 липня 2024 року, пояснював, що протокол ААД № 970435 від 26 липня 2024 року не містить жодних посилань на те, що до нього додається довідка за підписом капітана поліції Петрук В. від 29 липня 2024 року. Довідка датована 29 липня 2024 року і складена пізніше протоколу. Крім того, згідно посадової інструкції ОСОБА_3 , в неї відсутні будь-які повноваження на складання адміністративних протоколів та складання будь-яких документів на підтвердження кваліфікації дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вказував, що розгляд справи за відсутності сторони обвинувачення є неприпустимим, оскільки в такому випадку порушується п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо вимоги безсторонності.

Вислухавши пояснення захисника Рвачова О.О. та ОСОБА_1 , які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 970435 від 26 липня 2024 року, ОСОБА_1 26 липня 2024 року о 21:20 в м. Київ по вул. Протасів Яр, 23, керував транспортним засобом Toyota Prado д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, неприродна блідість обличчя). Від проходження огляду водій відмовився в присутності лікаря нарколога в КМНКЛ «Соціотерапія» м. Київ вул. Відпочинку, 18, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 130 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 970435 від 26 липня 2024 року додано довідку старшого інспектора з о/д відділу адміністративної практики управління патрульної поліції у м. Києві ДПП капітана поліції В.Петрук від 29 липня 2024 року про те, що положенням ст. 256 КУпАП не передбачено можливості внесення змін, доповнень або уточнень безпосередньо у тому ж самому бланку протоколу про адміністративне правопорушення або складання нового (додаткового) протоколу за те ж саме адміністративне правопорушення. Повідомлено, що інспектором патрульної поліції при складанні протоколу ААД № 970435 від 26 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 в графі відповідальності не зазначена частина статті. Повторність правопорушення на місці не було можливості встановити, після перевірки було встановлено та кваліфіковано на ч. 1 ст. 130 КУпАП. Отже, просила в графі «за що відповідальність передбачена ч… ст…» вважати вірним запис: частиною «1» ст. «130».

Також до протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 970435 від 26 липня 2024 року додано оптичний диск з відеозаписом з бодікамери працівника поліції.

Суд першої інстанції визнав протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 970435 від 26 липня 2024 року, відеозаписом з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) від 26 липня 2024 року та довідку від 29 липня 2024 року у розумінні ст. 251 КУпАП належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 , доказами у вчинені адміністративного правопорушення.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції, 26 липня 2024 о 21 годині 20 хвилин м. Київ, вул. Протасів Яр, 23 він керував транспортним засобом Toyota Prado державний номерний знак НОМЕР_1 . Його зупинили працівники поліції, оскільки у нього не працювала фара. Працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він погодився та тричі продув технічний прилад Драгер, однак працівники поліції запропонували йому проїхати до медичного закладу. Коли він приїхав до медичного закладу, він попросив поміряти йому тиск, однак лікар сказав, що необхідно підписати згоду на огляд та надалі йому поміряють тиск. Він наполягав на тому, що б йому поміряли тиск, однак лікар знову наполягав на підписанні згоди для проведення огляду. Оскільки згоду він не підписав, відносно нього склали протокол про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду. Огляд на стан алкогольного сп`яніння він не пройшов. Тиск йому поміряли виключно після того, як зафіксували факт відмови від проходження огляду.

Захисник у судовому засіданні підтримав надані ОСОБА_1 пояснення, додатково пояснив, що від підпису даної згоди ОСОБА_1 не відмовлявся, а тільки просив поміряти йому тиск. Крім того пояснив, що згода на проведення огляду не передбачена вимогами Інструкції, про що свідчить відповідь на запит. Також пояснив, що у протоколі відсутня вірна кваліфікація інкримінованого ОСОБА_1 діяння, а саме не визначено частину статті. Інспектор поліції, яка склала довідку про кваліфікацію не має повноваження на складання таких довідок. З огляду на викладене подав письмове клопотання про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисником під час розгляду справи в суді першої інстанції надано також відповідь КНП КНМКЛ «Соціотерапія» від 07 серпня 2024 року № 1289 на адвокатський запит, що згідно з записом у Журналі реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ОСОБА_1 , який 26 липня 2024 року о 21:52 був доставлений працівником поліції до відділення медичних оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, відмовився надати згоду на проходження медичного огляду шляхом підписання Інформованої добровільної згоди пацієнта на проходження діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення, форма № 003-6/о.

Згідно відповіді Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 14 вересня 2024 року № 01/10/243, відповідно до Порядку виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого спільним наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, підписання водіями будь-якої форми письмової згоди перед початком огляду в закладах охорони здоров`я не передбачено.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону в повній мірі не дотримався, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності, виходячи з наступного.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Складом об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є, зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Згідно п. 6, 7 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Згідно п. 3, 4 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735, огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи.

Згідно п. 2, 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 6, 8 Порядку № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Як вбачається з журналу реєстрації медичних оглядів, копія витягу з якого наявна в матеріалах справи, лікарем наркологом було зафіксовано 26 липня 2024 року відмову ОСОБА_1 від підписання добровільної інформованої згоди пацієнта.

Відмови ОСОБА_1 від проходження самого медичного огляду на стан сп`яніння в даному журналі не зафіксовано.

Як вбачається з переглянутого в ході апеляційного розгляду справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 намагався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу «Драгер», після декількох невдалих спроб виявив бажання пройти огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення. Будучи доставлений працівниками поліції до КНП КНМКЛ «Соціотерапія» м. Київ вул. Відпочинку, 18, ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні закладу охорони здоров`я, відмовився від запропонованого йому лікарем наркологом підписання бланку «Інформованої добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення», після чого працівники поліції зафіксували факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 , перш за все, погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та пройшов його. В подальшому, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, висловивши незгоду з результатами такого огляду та бажання пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, працівниками поліції був доставлений до КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», де не висловлював відмови від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, проте, такий огляд лікарем проведено не було.

У відповідності з п.2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 003-6/о «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення», затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14 лютого 2012 року, ця форма заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров`я.

Згідно з п. 5 Інструкції, форму № 003-6/о можна використовувати в медичній карті амбулаторного хворого (форма № 025/о) або медичній карті стаціонарного хворого (форма № 003/о), що затверджені цим же наказом, а також у медичній карті переривання вагітності (форма № 003-1/о) та історії пологів (форма № 096/о), затверджених наказом МОЗ України № 184 від 26 липня 1999 року.

ОСОБА_1 не був пацієнтом, який звернувся до закладу охорони здоров`я для проведення діагностики та лікування, а був доставлений працівниками поліції за направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відтак, ніщо не зобов`язувало його заповнювати цю форму і не надавало підстав лікарю КМНКЛ «Соціотерапія» відмовляти в проведенні огляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що положеннями ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, якими врегульовано порядок огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, також не передбачено підписання водіями добровільної згоди пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення.

З огляду на наведене, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 970435 не може бути визнаний належним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки зазначені у ньому відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння суперечать встановленим фактичним обставинам справи та не відповідають дійсності, що залишилось поза увагою суду першої інстанції та призвело до прийняття ним рішення, сумнівного з точки зору його законності.

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 970435 у фабулі протоколу не зазначено частини статті 130 КУпАП, за якою ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності, в подальшому частина статті приписана олівцем, що прямо суперечить вимогам пункту 7 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376, яким передбачено, що не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу про адміністративне правопорушення, а також унесення додаткових записів після того, як протокол про адміністративне правопорушення підписано особою, стосовно якої його складено.

Відповідно до ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Україна, давши згоду на обов`язковість міжнародного договору, зобов`язується діяти таким чином, щоб не позбавити його мети та не зробити його неможливим для виконання. Тому і ратифікована Конвенція і практика ЄСПЛ відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» для України є джерелами права і обов`язковими до застосування.

Практикою ЄСПЛ констатується, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в Демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

Як визначено п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.

Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки під «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02).

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).

З огляду на викладене, наявні у адміністративних матеріалах докази не є такими, що «поза розумним сумнівом» доводять винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з помилковими доводами апеляційної скарги щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо безсторонності суду в зв`язку з відсутністю сторони обвинувачення у справі про адміністративне правопорушення, як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного КУпАП, ст. 250 якого передбачено, що участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9, 172-9-2 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду переглянула справу водія, притягнутого до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, після того, як Європейський суд з прав людини встановив порушення Конвенції Україною, та прийняла постанову від 30 серпня 2023 року в справі № 208/712/19. Велика Палата прийшла до висновку, що уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У справі щодо заявника суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення. В основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом (протокол про адміністративне правопорушення, рапорт поліцейського, пояснення свідків) та самим водієм. Розглянувши справу і прийнявши рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів, направлених правоохоронним органом, доводів та аргументів сторони захисту, суд діяв виключно у межах власної функції - відправлення правосуддя. Отже, Велика Палата Верховного Суду відмовила в задоволенні заяви захисника про перегляд рішень судів після рішення ЄСПЛ.

Апеляційний суд також не може погодитись з помилковими доводами апеляційної скарги про невідповідність фабули протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 970435 від 26 липня 2024 року диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, даною нормою передбачено відповідальність за відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з огляду на те, що згідно п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, хоча під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови було встановлено недоведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, фабула протоколу про адміністративне правопорушення ААД № 970435, у якій зазначено, що від проходження огляду водій відмовився в присутності лікаря нарколога в КМНКЛ «Соціотерапія» м. Київ вул. Відпочинку, 18, диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП формально відповідає.

Втім, такі помилкові доводи не впливають на доведеність та обґрунтованість апеляційної скарги в цілому та не змінюють висновків апеляційного суду про необхідність скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження в справі у зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови було встановлено недоведеність вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд доходить висновку, що постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року неможливо визнати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.