ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1908/24 Справа № 192/1662/24 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні за участі адвоката Шаровського С.А. апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , - адвоката Шаровського С.А. на постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року, щодо:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 24 червня 2024 року о 22 год. 20 хв. в с. Сурсько-Михайлівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Миру, буд. 57, ОСОБА_1 , керував автомобілем VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, порушення мови.

Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на: порушення порушення права на захист; відсутності доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом; недопустимість доказу -відеозапису з бодікамер співробітників поліції.

Зазначає, що бланк протоколу серії ААД№492984 не відповідає встановленому зразку, який міститься в Додатку 1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Крім того, під час складання протоколу поліцейськими не було залучено двох свідків, також протокол не містить даних щодо пояснень чи зауважень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вважає долучений до матеріалів справи відеозапис є недопустимим доказом, оскільки він не є безперервним та постійно переривається, крім того з запису не видно, руху транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 .

Зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , у зв`язку з чим поліцейськими висунуто безпідставну вимогу щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначає, що судом порушено право на захист, оскільки адвокату під час судового розгляду не надано достатнього часу на ознайомлення з матеріалами адміністративної справи, з метою узгодження позиції захисту.

Про час, дату та місце судового засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності повідомлений належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши адвоката Шаровського С.А., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №492984, складним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; рапортом інспектора поліції, відповідно до якого за порушення п. 2.3 ПДР, через не пристебнутий ремінь безпеки, було зупинено транспортний засіб VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 у якого в ході спілкування були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим водію запропоновано пройти огляд на місці зупинки чи в медичному закладі, однак від проходження огляду на стан сп`яніння останній відмовився; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано факт керування транспортним засобом та відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Крім того, відеозаписом, який міститься в матеріалах справи зафіксовані події, які мали місце 24 червня 2024 року, а саме на відео видно рух автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, під час під`їзду екіпажу, двигун авто був ввімкнений, за кермом сидів саме ОСОБА_1 , інших сторонніх осіб, окрім нього в салоні транспортного засобу не було. Так, при спілкуванні з водієм у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано проти відповідний огляд на місці зупинки за допомогою алкотестера та у медичному закладі, на що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся (01:26 хв. та 02:35 хв. запису), після чого співробітник поліції повідомив, що відносно останнього буде складено протокол, на що ОСОБА_1 зазначив, що він розуміє наслідки своєї відмови.

Під час перегляду відеозапису з загальної поведінки ОСОБА_1 об`єктивно видно, що мова останнього є млявою, характерною для особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП, зокрема передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказана норма закону є бланкетною, тому задля тлумачення положень у встановленому законом порядку, необхідно враховувати порядок огляду передбачений Інструкцією.

Пунктами 2, 6 Розділу І Інструкції про огляд на стан сп`яніння та п. п. 1-6 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці - лікарем закладу охорони здоров`я.

Під час перегляду відеозапису чітко видно, що ОСОБА_1 на пропозицію проходження огляду на місці та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимогу 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи захисника щодо недоведеності факту керування транспортним засобом є безпідставними, з огляду на наступне.

Апеляційний суд зауважує, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

На відеозаписі (00:35 хв.) зафіксовано, рух транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF, номерний знак НОМЕР_1 , під час під`їзду екіпажу поліції за кермом автомобіля сидів саме ОСОБА_1 , будь-яких сторонніх осіб в салоні автомобіля не було, крім того двигун авто, передні та задні фари були ввімкнені.

Крім того на відео водій не заперечував факту керування транспортним засобом, не заявляв, що будь-які інші особи ним керували.

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються сукупністю доказів і, зокрема відеозаписом працівників поліції.

Зважаю на те, що відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи та на якому зафіксовано достовірну, повну та переконливу фіксацію відповідних подій. У виконання вимог ст. 266 КУпАП та ст. ст. 31, 40 ЗУ Про Національну поліцію України, поліцейський використав технічні засоби з метою відеофіксації подій та долучив відеозапис як доказ до протоколу про адміністративне правопорушення, про що зроблений відповідний запис в протоколі, у зв`язку з чим апеляційні доводи щодо недопустимості вказаного доказу є безпідставними.

Так, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №492984, складений уповноваженою особою, у відповідності до ст. 256 КУпАП та Інструкції Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року та містить усі необхідні реквізити, об`єктивні дані щодо події, з зазначенням приладу фіксації правопорушення, додатків, підписи особи, яка притягається до відповідальності та співробітника поліції, у зв`язку з чим твердження захисту щодо невідповідності протоколу встановленій формі є неприйнятними.

Стосовно апеляційних доводів про відсутність двох свідків під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду та складання протоколу, суд апеляційної інстанції розцінює їх як такі, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства з огляду на наступне.

Вказані доводи захисник наводить без урахування законодавчих змін, які були внесенні до статті 266 КУпАП, а саме частина друга статті викладена в такій редакції: «Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Твердження щодо порушення права на захист, так як не надано достатньо часу для ознайомлення з матеріалами, є неприйнятними, оскільки ОСОБА_1 24.06.2024 було роз`яснено його права та обов`язки, про що свідчить його підпис у відповідній графі протоколу, окрім того останній 01.07.2024 року у повному обсязі ознайомився з матеріалами справи, після чого 05.07.2024 року його адвокат ОСОБА_2 також був ознайомлений з матеріалами.

Крім того, особа, яка притягається до відповідальності та його захисник приймали участь під час судового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим останнім забезпечено право доступу до правосуддя та захисту права та інтересів, також в суді апеляційної інстанції представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював адвокат, який процесуально не був обмежений в узгодженні позиції захисту чи представництві інтересів особи.

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шаровського С.А., - залишити без задоволення.

Постанову Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року, щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко