ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1220/24 Номер провадження 33/814/1132/24Головуючий у 1-й інстанції Калько О. С. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю секретаря судового засідання Деркач А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Київського районного суду м. Полтава від 24 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 20 лютого 2024 року о 08 годині 15 хвилин по вул. Половка, 100 в м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського районного суду м. Полтава від 24 вересня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: транспортний засіб під його керуванням було безпідставно зупинено поліцією; він не вживає алкоголь і не перебував у стані алкогольного сп`яніння в ході керування автомобілем; огляд на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням установленого законом порядку, а саме поліцейський не роз`яснив йому права, зокрема, право проходження огляду в медичному закладі й не надав направлення на такий огляд, здійснив установлення мундштука в газоаналізатор «Драгер» незахищеними (брудними) руками, що призвело до помилкових результатів, не виконав вимоги щодо повної та безперервної відеофіксації; він із 15 січня до 30 квітня 2024 року виконував бойові завдання, а тому не міг знаходитись у стані алкогольного сп`яніння, не погоджувався з результатами здійсненого огляду на місці події, але поліцією в порушення вимог закону не забезпечено проходження огляду в закладі охорони здоров`я; наведені в протоколі обставини адміністративного правопорушення не відповідають диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП; у зв`язку з неправомірними діями поліції він звернувся до КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради), де пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатом чого лікар не пізніше двох годин надав висновок про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Водночас апелянт посилається на те, що 24 вересня 2024 року він не прибув до суду, але 23 вересня 2024 року повідомив секретаря судового засідання про неможливість прибуття в судове засідання з поважної причини (у зв`язку з перебуванням на лікуванні).

Суд апеляційної інстанції заслухав думку ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Вимогами п.2.9 «а» ПДР України унормовано, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними у матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №628514 20 лютого 2024 року о 08 годині 15 хвилин ОСОБА_1 по вул. Половка, 100 в м. Полтава в порушення вимог п.2.9 «а» ПДР України керував автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Зміст протоколу засвідчено підписами двох понятих та апелянта без будь-яких зауважень і доповнень (а.с.1).

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем за вказаних вище місця, дати, часу та його зупинки поліцією не оспорюється апелянтом, підтверджено ним в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Разом з тим, доводи ОСОБА_1 , які зводяться до неперебування ним у стані алкогольного сп`яніння під час виконання функцій водія та проведення поліцією огляду з порушенням вимог законодавства, позбавлені підстав.

Так, з даних відеозапису, записаного на технічному носієві інформації, встановлено, що після зупинки поліцією ОСОБА_1 , який керував автомобілем «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», н.з. НОМЕР_1 , поліцейський 20 лютого 2024 року приблизно о 08 годині 40 хвилин повідомив ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 в присутності двох понятих пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці правопорушення з використанням поліцією спеціального технічного засобу, результам якого склав 0, 54 проміле алкоголю в крові. При цьому, перед проведенням огляду поліцейським було надано можливість ОСОБА_1 перевірити цілісність упаковки, всередині з мундштуком, використано новий герметично запакований мундштук, здійснено контрольний замір повітря з метою засвідчення відсутності алкоголю в алкотестері та готовності його до використання, роз`яснено, що допустимою нормою є 0, 2 проміле, а тому згідно з наведеним вище результатом ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, за змістом відеофіксації ОСОБА_1 не стверджував про те, що є незгодним з отриманими результатами його огляду на місці зупинки транспортного засобу, під час неодноразового оголошення повторно результату огляду й змісту протоколу про адміністративне правопорушення заперечень не висловлював (а.с.8).

Навпаки за змістом акту огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 погодився з указаними вище результатами, отриманими за допомогою застосування технічного приладу, що засвідчено підписом апеллянта та двох понятих (а.с.3).

Зафіксовані ж засобами об`єктивного контролю (відеозапису) обставини відповідають даним вказаного вище акта й роздруківки технічного засобу «Drager Alcotest 7510», відповідно до яких встановлено перебування ОСОБА_1 , в тому числі під час керування автомобілем, у стані алкогольного сп`яніння з результатами 0, 54 проміле алкоголю в крові (а.с.2-3).

Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.

Водночас слід зауважити, що питання щодо підстави зупинки транспортного засобу не є конструктивною ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і відповідно пов`язані з ним доводи апеляційної скарги не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки не спростовують доведеність наведеними вище доказами факту керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, в поліцейського не було підстав для направлення ОСОБА_1 чи висування йому вимоги для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, складання направлення для цього, оскільки з огляду на тлумачення положень ст.266 КУпАП такий медичний огляд проводиться лише в разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами, в той час як ОСОБА_1 такої незгоди не висловлював, а навпаки погодився з результатами його огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціального технічного засобу. Тому, за таких обставин, проведення огляду ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я відповідно до вимог закону не передбачалось.

Посилання ж апелянта на нероз`яснення йому поліцейським прав спростовуються матеріалами провадження, відповідно до яких ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, засвідченого підписом ОСОБА_1 у відповідній графі.

Також твердження ОСОБА_1 про нероз`яснення йому права на проходження огляду в медичному закладі позбавлені підстав з огляду на те, що він погодився з результатом здійсненого огляду на місці зупинки з використанням поліцейським спеціального технічного засобу й не ставив його під сумнів. Окрім того, положеннями ст.266 КУпАП не передбачено обов`язку поліцейського роз`яснювати особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, у випадку її згоди з результатом огляду (на місці зупинки, здійсненим із використанням поліцейським спеціального технічного засобу), можливості проведення огляду в медичному закладі. До того ж, ОСОБА_1 при висловленні своєї позиції про згоду з результатом огляду на місці події як водій безумовно усвідомлював категоричну заборону щодо керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта про те, що він із 15 січня до 30 квітня 2024 року виконував бойові завдання, а тому не міг знаходитись у стані алкогольного сп`яніння, спростовуються сукупністю зазначених вище доказів, згідно з якими поза розумним сумнівом установлено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час виконання функцій водія.

Як убачається зі змісту відеофіксації, ОСОБА_1 у цивільному одязі керував цивільним транспортним засобом на території м. Полтава, тобто за місцем свого проживання. Будь-яких даних про виконання ОСОБА_1 у цей момент обов`язків військової служби не встановлено. Більше того, сам ОСОБА_1 у направленому до суду першої інстанції клопотанні про закриття провадження підтвердив те, що тільки прямував автомобілем до місця несення служби.

Окрім того, адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не належить до категорії військових адміністративних правопорушень і воно було вчинене ОСОБА_1 як спеціальним суб`єктом - учасником дорожнього руху (водієм).

Застосований же спосіб проведення огляду поліцією (перед використанням спеціального технічного засобу надано можливість ОСОБА_1 перевірити цілісність упаковки, всередині з мундштуком, використано новий герметично запакований мундштук, здійснено контрольний замір повітря з метою засвідчення відсутності алкоголю в алкотестері та готовності його до використання) та його результати (0, 54 проміле алкоголю в крові, що більше ніж у 2 рази перевищує гранично допустиму норму), дані роздруківки технічного засобу «Drager Alcotest 7510», в яких установлено результат - 0, 00 проміле алоголю, при перевірці приладу перед оглядом, позиція ОСОБА_1 на місці зупинки (погоджувався з результатом проведеного поліцейським огляду) спростовують аргументи останнього про неналежне застосування мундштука поліцейським і помилковість результату огляду.

Водночас апеляційний суд зауважує, що алкотестер це спеціальний технічний засіб для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, який здійснює визначення концентрації алкоголю в крові водія шляхом аналізу повітря, яке водій видихає. Після проведення дослідження на екрані спеціального технічного засобу висвітлюється результат вимірювання в проміле, який формує величину наявності алкоголю в крові, що вираховується з концентрації алкоголю у видихуваному повітрі. Тому твердження ОСОБА_1 про встановлення мундштука незахищеними (брудними) руками не мають впливу на результати огляду також і з цієї підстави.

Посилання ж апелянта на дані медичного висновку №306 від 20 лютого 2024 року про те, що в ОСОБА_1 не виявлено ознак алкогольного сп`яніння є неспроможними, так як: а) після встановлення факту перебування апелянта в стані алкогольного сп`яніння на місці зупинки в передбаченому законом порядку та висловлення ОСОБА_1 згоди з результатом такого огляду ним із цього моменту було вчинене закінчене адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП; б) ОСОБА_1 самостійно звернувся до закладу охорони здоров`я після факту вчинення ним зазначеного вище адміністративного правопорушення та навіть після закінчення оформлення матеріалів провадження поліцією; в) огляд у медичному закладі здійснений із порушенням порядку такого огляду, визначеного в ст.266 КУпАП, положеннях Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а саме без направлення і доставлення ОСОБА_2 для огляду поліцейським (проведено огляд на підставі особистої заяви апелянта), а також огляд у медичному закладі й складення висновку за результатами огляду проведено без обов`язкової присутності поліцейського, в той час як згідно з ч.5 ст.266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного сп`яніння проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП вважається недійсним.

Необгрунтованими є і доводи ОСОБА_1 , які зводяться до неповноти відеозапису, так як наявний у матеріалах справи технічний носій інформації з відеозаписом у сукупності з викладеними вище доказами з достатньою повнотою підтверджує обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і оформлення матеріалів поліцією.

Усупереч доводам апеляційної скарги, в протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 в повному обсязі викладено фактичні обставини вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Наведена уповноваженою особою фабула містить усі істотні ознаки названого вище правопорушення, відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП,п.2.9 «а» ПДР України.

Що стосується аргументів апелянта, які пов`язані з порядком розгляду справи місцевим судом, то можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 було надано під час провадження в суді апеляційної інстанції, якими він і скористався як, на його думку, було необхідним. Окрім того, перевіркою матеріалів провадження встановлено відсутність факту подання ОСОБА_1 , належним чином повідомленого про місце, дату й час розгляду справи місцевим судом, клопотання про відкладення судового засідання першої інстанції, призначеного на 08 годину 40 хвилин 24 вересня 2024 року.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм (водійське посвідчення серії НОМЕР_2 ), що підтверджується довідкою Відділу адміністративної практики УПП у Полтавській області (а.с.9).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Полтава від 24 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун