Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського апеляційного суду Полюхович О.І.,

з участю:

секретаря судових засідань Москалик Т.В.,

захисника Бернацького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

З постанови суду слідує, що водій ОСОБА_1 21.10.2023 р. о 23 год. 24 хв. на вул. Сонячна, в с. Ситне Дубенського району Рівненської області керував транспортним засобом автомобілем Dacia Duster, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, в установленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судупершої інстанції визнати незаконною та скасувати, закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою. Вказує, що він не керував транспортним засобом, а займався домашнім господарством годував свиней. Зазначає, що автомобіль під час складення протоколу знаходився на його приватному подвір`ї по АДРЕСА_1 , а він не надавав працівникам поліції дозволу на проникнення до його приватного володіння, ухвали слідчого судді працівники поліції йому не надали.

Заслухавши доводи захисника Бернацького П.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст. 266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення при зазначених у постанові обставинах ґрунтується на зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказах, а саме:

- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд проводився у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.6);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого направлено до медичного закладу. Огляд у медичному закладі не проводився (а.с.7);

- відеофайлами з нагрудної камери працівника поліції, якими зафіксовано рух автомобіля марки Dacia Duster, номерний знак НОМЕР_1 (файл REK 231021, час 00:30) та відмова ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці та у медичному закладі (файл 0003, час 14:00 та файл 0004, час 04:40).

Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а займався домашнім господарством, оскільки в матеріалах справи наявні відео, якими зафіксовано, що транспортний засіб марки Dacia Duster, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 повільно рухається, коли за ними слідує екіпаж поліції (файл REK 231021, час 00:30). Також з наявних в матеріалах справи відео вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово вказує працівникам поліції, що керував даним автомобілем (файл 0003, час 09:00 та файл 0004, час 06:00).

Доводи захисника Бернацького П.В. стосовно недопустимості відеозапиcів, як доказів у справі у зв`язку з недотриманням безперервності відеозаписів також не заслуговують на увагу.

Так, апеляційний суд виходить з того, що сама відмова ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі зафіксована відеозаписом безперервно, а тому записи, долучені до матеріалів справи, є належними та допустимими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується із стороною захисту про некоректність у відображанні часу та дати на відеозаписах, однак розцінює це похибкою у технічних налаштуваннях приладів та не вважає дану обставину такою, що спростовує винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та у матеріалах справи.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович