ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/536/24 Справа № 696/930/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Шкреба В. В. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В., за участю захисника Сухомудренка Б.В. та правопорушника ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника Сухомудренка Б.В. на постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 10.09.2024 р., якою

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Мо-

настирище Черкаської обл., громадянина України,

який має середню освіту, одружений, має на утри-

манні двох неповнолітніх дітей, не працює, прожи-

ває

АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 17 000, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,6 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду першої інстанції, 2.08.2024 р. о 23:53 год. по вул. Л. Борисової в м. Кам`янка Черкаського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Rapid, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», результат позитивний та склав 0,47 ‰, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передба-чене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду, захисник Сухомудренко Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у діях ОСОБА_1 , а якщо суд угледить в діях останнього склад адмінправопорушення то накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі, передбаченому КУпАП, але не накладаючи стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув уваги на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адмінправопорушення.

Зауважує що 2.08.2024 р. в обідній час ОСОБА_1 випив пива, їхати на автомобілі нікуди не збирався. Його дружина і донька, разом зі знайомою ОСОБА_2 на її автомобілі, в цей же день поїхали до м. Шпола Черкаської обл. на концерт гурту «YАКТАК», який завершився у цей же день о 22:00. У зв`язку з тим що в автомобілі ОСОБА_2 було спущене колесо, то йому зателефонувала дружина і повідомила про необхідність забрати її з дитиною додому, тому ОСОБА_1 вимушено, виключно з метою доставлення родини додому до настання комендантської години сів за кермо. Автомобіль ОСОБА_1 було запинено працівниками поліції. Вимоги працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 виконав, огляду не уникав, адже був переконаний, що вже не перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вважає що в діях ОСОБА_1 наявні лише формальні ознаки адмінправопорушення, що виключає можливість притягнення до адмінвід-повідальності, оскільки він керував автомобілем не з метою вчинення адмінправопорушення, а з метою відвернення можливих негативних наслідків для членів його родини у зв`язку з їх перебуванням на вулицях нічного міста під час дії комендантської години.

Крім того, зауважує, що призначене стягнення є надмірним тягарем для ОСОБА_1 , оскільки він здійснює волонтерську діяльність на користь ЗСУ, пошук та доставку запчастин, доставку гуманітарних вантажів. Має потребу в керуванні транспортними засобами оскільки не зможе виконувати свою роботу та відвідувати свою непрацездатну матір, яка є інвалідом II групи. Виявлені сліди алкоголю 0,47 ‰ не є в даному випадку значним перевищенням допустимої норми, яка встановлена Інструкцією.

Зауважує, що відсутність належного захисту, ОСОБА_1 не зорієнтувався у обставинах справи та за обставин керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння за умов крайньої необхідності, явної малозначності вчиненого діяння, визнав свою винуватість.

Просить врахувати наявність декількох пом`якшуючих обставин, індивідуалізувати стягнення, посилається на рішення Конституційного Суду України 2004 р. про застосування ч. 1 ст. 69 КК України про призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це правопорушення, зауважує що хоча санкція ст. 130 КУпАП є безальтернативною, наголошує на малозначності скоєного, просить призначити справедливе стягнення без позбавлення права керування.

Заслухавши доповідь судді, захисника Сухомудренка Б.В. та пояснення ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адмінправопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адмінправопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адмінправопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 254-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 2.08.2024 р. о 23:53 год. по вул. Л. Борисової в м. Кам`янка Черкаського р-ну Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем Skoda Rapid, р/номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», результат позитивний та склав 0,47 ‰, чим порушив п. 2.9 а) ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції дослідив матеріали справи, які надійшли від поліції та дійшов до висновку, що під час складання протоколу та проведення відеозапису скоєного ОСОБА_1 правопорушення, не було допущено порушень вимог нормативних актів. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудних відеокамер, який доданий до протоколу про адмінправопорушення працівниками поліції, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом. На відеозапису також зафіксовані дії, які передували складанню протоколу про адмінправопорушення та складання протоколу про адмінправопорушення, а саме як 2.08.2024 р. о 23:53 год. в м. Кам`янка по вул. Л. Борисової поліцейські на патрульному автомобілі наздогнали та зупинили спецсигналом автомобіль Skoda Rapid, р/номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , підстава для зупинки - не працююча підсвітка номера. ОСОБА_1 не заперечував, що є водієм даного автомобіля, погодився на огляд на місці зупинки за допомогою технічного приладу, результат огляду - 0,47 ‰ , з результатом огляду погодився, заперечень не надавав, про що свідчить його особистий підпис на акту огляду на стан сп`яніння, хоча ОСОБА_1 і не надав пояснень з зазначеного факту, про що свідчить відмітка в протоколі про адмінправопорушення (а. пр. 1).

Вина в скоєнні ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, окрім протоколу про адмінправопорушення серії ЕПР1 № 107032 від 3.08.2024 р., підтверджується і роздруківкою результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 3.08.2024 р., виконаного із застосуванням приладу Drager Alcotest 6810, який є позитивним та склав 0,47 ‰, який підписаний останнім, що вказує на ознайомлення останнього із його змістом (а. пр. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, в якому зазначено що огляд проведено у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці (а. пр. 2).

Апеляційний суд вважає, що в діях водія ОСОБА_1 встановлені порушення п. 2.9 а) ПДР України, за що передбачена адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють такі правові відносини та які є предметом судового розгляду.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скарги про те, що в діях ОСОБА_1 наявні тільки «формальні ознаки» адмінправопорушення. Також, доводи про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння не з метою вчинення адмінправопорушення, а виключно з метою відвернення можливих негативних наслідків для членів його родини є необґрунтованими, оскільки доказів таких негативних наслідків суду апеляційної інстанції не було надано.

Доводи апеляційної скарги, що його дружина і донька на автомобілі знайомої ОСОБА_2 в цей день поверталися з концерту у м. Шпола Черкаської обл., який завершився о 22:00 год. та у зв`язку з тим, що в автомобілі ОСОБА_2 було спущене колесо, то ОСОБА_1 вимушено, виключно з метою доставлення родини додому до настання комендантської години, сів за кермо та його автомобіль зупинили працівники поліції, які встановили у нього стан алкогольного сп`яніння, не мають ознак ст. 18 КУпАП «Крайня необхідність», тому що його дружина та дочка знаходились в межах населеного пункту, небезпека за даних обставин їм не загрожувала, таким чином апеляційний суд не вбачає, що єдиним виходом з цієї ситуації було тільки керування правопорушником транспортним засобом в стані сп`яніння. Підстав для застосування вимог ст. 17 КУпАП апеляційний суд не вбачає.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову у зв`язку з порушеннями норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння запропонували останньому два варіанти огляду: на місці зупинки за допомогою спеціального приладу Drager Alcotest 6810 або у лікарні, останній погодився на огляд на місці зупинки за допомогою спеціального приладу, результат огляду позитивний та склав 0,47 ‰. До того ж, матеріалами провадження підтверджується той факт, що з результатом огляду водій погодився, підписав чек з драгера, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та протокол про адмінправопорушення, відповідно до якого будь-яких заперечень щодо результату огляду не мав. На момент зупинки працівники поліції виявили у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, ці обставини останній не спростовував та підтвердив вживання пива.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі про звільнення ОСОБА_1 від адмінстягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, то, апеляційний суд вважає, що вони не підлягають задоволенню.

Право в суспільстві відображається в поведінці його членів та має вид соціального факту. Встановлені в суспільстві правила поведінки є обов`язковими для всіх членів суспільного життя. За порушення особи встановлених правил поведінки в суспільстві передбачається юридична відповідальність.

Юридична відповідальність для особи застосовується невідворотно, якщо є позитивно виражені умови для настання такої відповідальності та немає негативно виражених умов для її усунення. Відповідальність є мірою людини. Людина постає вольовою особою завдяки волі і свободи вона відповідає за свої вчинки.

Юридична відповідальність передбачає для порушника настання обов`язків зазнавати несприятливих наслідків у вигляді особистого, майнового та іншого характеру, вид і міра яких передбачені санкціями правових норм.

Вид і міра за вчинення діяння, передбаченого ст. 130 КУпАП, втратило значення, як дрібного делікту, оскільки роками відповідальність за такі діяння посилюється та є резонансними в національній системі права через настання суспільно небезпечних наслідків. Вказане обґрунтовується тим, що коли особа перебуває під дією певних речовин, які знижують увагу і швидкість реакції, вона нездатна належно реагувати на особливості дорожньої обставини.

Тобто, життя та здоров`я учасників дорожнього руху залежать від випадку чи трапиться на руху такої особи аварійна ситуація або складна дорожня обстановка, чи ні.

Тому, діяння за ст.130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, наголошено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, перевіряючи питання про відповідність адмінстягнення, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. ст. 33, 35, 38 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, поведінки під час події, відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, волонтерську діяльність, вважає, що стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, яке відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння.

Апеляційний суд звертає увагу, що в даній справі встановлено, що правопорушник здійснює волонтерську діяльність (доставка гуманітарної допомоги до зони бойових дій, пошук та доставку запасних застин) виключно на добровільних засадах, цей обов`язок не покладений на нього державою, а є його бажанням та можливостями, від яких він може відмовитись в будь-який час та без будь-яких наслідків.

Будь-які докази, які можуть бути підставою для скасування призначеного судом першої інстанції стягнення, в матеріалах справи відсутні та правопорушником або його захисником суду апеляційної інстанції не надані.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 10.09.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника Сухомудренка Б.В. - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.