ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, що надійшли з Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 661803 від 04.11.2024 року, 31.10.2024, близько 19 год., ОСОБА_1 , перебуваючи в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно мами ОСОБА_2 під час якого погрожував їй фізичною та виражався нецензурними словами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні правопорушення заперечив та вказав, що жодних дій, зазначених у фабулі протоколу він не вчиняв. 31.10.2024 року разом із дружиною, прогулювався повз будинок, де у квартирі першого поверху проживає його мати, співласником якої він теж являється. Вона почала його ображати і нецензурно лаятися в бік його дружини та вимагала пояснень щодо підстав реєстрації сина у її квартирі. Він їй відповів, що оскільки є співвласником квартири, то має право для вчинення таких дій. Дані обставини були також підтверджені поясненнями ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_1 , і була свідком вказаних подій. Окрім того, остання зазначила, що у її чоловіка з матір`ю є конфлікт щодо квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 через канцелярію суду подав клопотання про виклик свідків та долучення до матеріалів справи доказів події, яка відбулася 24.11.2024 року та вказав, що аналогічна ситуація мала місце 31.10.2024 року, де ініціатором конфлікту виступала також його мати.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні просила притягнути її сина до адміністративної відповідальності, оскільки він регулярно приходить до неї вечорами і стукає у вікна та двері, внаслідок чого вона постійно перебуває у напруженому нервовому стані, чим спричиняє їй домашнє насильство психологічного характеру. Водночас зазначила, що у неї з літа почався конфлікт із сином щодо квартири, в якій вона проживає. Вважає, що у даному конфлікті винна дружина її сина ОСОБА_3 .

Свідки, зазначені в протоколі про адміністратвине правопорушення в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. За наведених обставин,суд не мав можливості їх допитати.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до такого висновку.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, тобто сукупності об`єктивних і суб`єктивних ознак, що підтверджуються належними доказами.

Підтвердження належними, допустимими та достовірними доказами кожного з елементів поза розумним сумнівом свідчитиме про доведення вини ОСОБА_1 , відсутність хоча б одного із них вказуватиме на відсутність складу вказаного адміністративного правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП виражається у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення, вчиненого у формі психологічного насильства, характеризується умисною формою вини, тобто дії особи яка вчиняє домашнє насильство зумовлені бажанням спричинити шкоду психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, словесні образи, погрози утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії викликали у потерпілого побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні потерпілому.

При цьому суд наголошує на тому, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних побутових конфліктів, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Тоді як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями, ситуацію, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у якості доказів долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 661803 від 04.11.2024, матеріали ЄО №38776 від 31.10.2024, а саме: заяву ОСОБА_2 , в якій вона просила притягнути до відповідальності сина ОСОБА_1 ; пояснення потерпілої ОСОБА_2 , згідно з якими 31.10.2024 близько 19 год., ОСОБА_1 , перебуваючи в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , погрожував у словесній формі, зокрема виселити з будинку; пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно з якими, зі слів потерпілої, стало відомо про вчинення ОСОБА_1 психологічного насильства, що виразилося у погрозі виселення з квартири; пояснення свідка ОСОБА_5 , згідно з якими вона через вікно чула, як ОСОБА_1 ображав свекруху, висловлюючи погрози фізичною розправою, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував вчинення домашнього насильства відносно матері, вказуючи, що саме мати агресивно висловлювалася щодо нього, у зв`язку з тим, що він зареєстрував сина за місцем проживання матері; пояснення свідка ОСОБА_3 , згідно з якими саме потерпіла ОСОБА_2 була ініціатором конфлікту, погрожувала та нецензурно висловлювалася щодо свідка та її чоловіка ОСОБА_1 .

На переконання суду зазначені докази не є належними та достатніми доказами вчинення особою, адміністративного правопорушення, передбаченого

ч.1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Суд наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Суд звертає увагу, що у протоколі не міститься відомостей, яка саме шкода була, чи могла бути завдана потерпілій, що є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення.

Крім того, суд критично оцінює фактичні дані, які містяться в письмових поясненнях ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , оскільки вони не містять відомостей про вчинення відносно потерпілої домашнього насильства, а стверджують про наявність конфлікту між особою, яка притягується до адміністративної відповідальності та її матір`ю на ґрунті виниклої неприязної ситуації між ними щодо нерухомого майна.

Пояснення потерпілої, суд також не розцінює, як беззаперечні належні та допустимі докази, винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки вони не є підтвердженими. На запитання суду чи бачила потерпіла, хто саме стукає їй у двері та вікна вечорами, вона відповіла ні, однак впевнена, що це її син ОСОБА_1 , тому що більше нікому. На запитання суду, яку саме шкоду завдає їй син, зазначила, що до появи ОСОБА_3 у них із сином були нормальні стосунки, а оскільки вона хоче забрати в неї квартиру і накручує сина, то у них з літа постійно виникають конфлікти і непорозуміння. Окрім того, потерпіла, під час пояснень неодноразово наголосила на наявному конфлікті щодо квартири, в якій вона проживає, що син хоче її звідти виселити, оскільки у нього немає житла і грошей та він зловживає наркотичними засобами.

Разом з тим інших доказів, які б підтверджували те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на те, щоб викликати у потерпілої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинити емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдати шкоди її психічному здоров`ю, суду не надано.

Відеодокази, подані ОСОБА_1 через канцелярію суду суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються події 31.10.2024 року. Письмові докази підтверджують наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За наведеного вище, під час розгляду справи встановлено, що між ОСОБА_1 та його матір`ю ОСОБА_2 існує конфлікт щодо користування квартирою, співвласниками якої вони обоє являються.

Документами, наданими суду ОСОБА_1 підтверджується, що на розгляді у Рівненському міському суді Рівненськохї області перебуває справа за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення за №569/9978/24, що не заперечувалося потерпілою.

Відтак у зв`язку із наявністю майнового спору, у кожної сторони своє бачення і свої докази на обгрунтування поведінки та причин виникнення обставин, що спричинили складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене

ч.1 ст.173 КУпАП, які унеможливлюють прийняття судом рішення про визнання, поза розумним сумнівом, винуватості ОСОБА_1 .

Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції (справа «Лучанінова проти України»).

У рішеннях «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії», Європейський суд з прав людини зауважив, що формулювання правопорушення, викладене у фабулі постанови про адміністративне правопорушення, слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведена не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, у даній справі відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких у визначеному законом порядку, поза розумним сумнівом можливо встановити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, суть якого викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, та винуватість

ОСОБА_1 у його вчиненні, а відтак провадження відносно останнього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247,283,284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі

п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Н.О. Гордійчук