ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 33/818/1129/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника Лемішка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Лемішка Ю.М. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

Накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок та позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 08.10.2023 о 15-15 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, буд. 353, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД» у встановленому законом порядку відмовився на бодікамеру 470100, 467609. Водія було відсторонено від керування шляхом передачі авто тверезому водію.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції захисником ОСОБА_1 адвокатом Лемішком Ю.М. було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка. Зокрема, захисник наполягає на тому, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а на думку апелянта, протокол є єдиним доказом у цій справі, який не може оцінений з точки зору достатності зібраних доказів.

У зв`язку з чим, просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В судовому засіданні захисник повідомив, що під час складання апеляційної скарги лінія захисту між особою, яка притягається до адміністративної відповідальністю та захисником була узгоджена. Крім того, адвокатом було повідомлено суд апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 відомо про дату час та місце розгляду апеляційної скарги у справі про адміністративне правопорушення відносно нього, однак особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не може прийняти участь у апеляційному розгляді у зв`язку з тим, що перебуває у лавах ЗСУ. За таких обставин захисник Лемішко Ю.М. просив суд відкласти судове засідання до надання ОСОБА_1 відпустки, яка, за словами захисника, планується на кінець вересня.

У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу було подано захисником, а також дотримуючись принципу розумності судового строку розгляду у справах про адміністративну відповідальність, зокрема і строку, встановленого ч. 4 ст. 294 КУпАП, у задоволенні клопотання про відкладення захисника було відмовлено. Роз`яснено апелянтові, що ОСОБА_1 може подати власну апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, обґрунтувавши пропущений строк апеляційного оскарження.

В судовому засіданні адвокат Лемішко Ю.М. підтримав подану апеляційну скаргу та надав пояснення аналогічні доводам його апеляційної скарги.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга захисника ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями.

Відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №603045 від 08.10.2023 року, встановлено, що 08.10.2023 о 15-15 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, буд. 353, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі КНП ХОР «ОНД» у встановленому законом порядку відмовився на бодікамеру 470100, 467609. Водія було відсторонено від керування шляхом передачі авто тверезому водію.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №603045 від 08.10.2023 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмовився від підпису» (а.с.1).

Відомостями довідки УПП в Харківській області ДПП встановлено, що ОСОБА_1 отримав посвідчення водія НОМЕР_2 від 19.12.2013 категорій А1, А, В1, В. С1, С (а.с.3);

З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився (а.с.5);

Згідно відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: за позначеннями в графі «результати огляду на стан сп`яніння» встановлено, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 не проводився. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилась від підпису у цьому акті (а.с.8).

Відповідно до відомостей рапорту інспектора Я. Дудкіної 08.10.2023 приблизно о 15 год. 10 хв на службовий планшет надійшов виклик про ДТП. Прибувши за адресою виклику було встановлено, що ОСОБА_1 скоїв наїзд на авто, яке належить ОСОБА_4 . Під час спілкування у водія ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. (а.с. 11).

Згідно відомостей відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції прибув на місце зупинки двох транспортних засобів. Відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 визнав себе винним у ДТП та вказував на те, що відшкодує потерпілому ремонт його автомобіля. Також з відеозапису вбачається, що водії покинули місце ДТП, оскільки ОСОБА_1 після його скоєння не зупинився, а продовжив рух. Інші особи під час прибуття працівників поліції на місце виклику відсутні.

На питання працівників поліції про вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв останній повідомив, що вжив 1 л пива. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я. На таку пропозицію особа, яка притягається до адміністративної відповідальності погодилась пройти огляд на місці зупинки, однак такий огляд не пройшов, зазначивши працівникам поліції надумані причини. На питання працівників поліції чи бажає ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння, як на місці його зупинки, так і в закладі охорони здоров`я водій повідомив «Ні!», що надало підстави працівникам поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Крім того з відеозапису вбачається, як на початку проведення огляду ОСОБА_1 комусь телефонує, а після надання водієм відмови від проведення огляду до місця події підходить спочатку якийсь чоловік, а згодом і жінка, яка виявилась сестрою особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Після того, як на місце події прийшов чоловік ОСОБА_1 почав наполягати, що саме цей чоловік ОСОБА_5 перебував за кермом, однак згодом знову змінив свої пояснення та зазначив працівникам поліції, що саме він ОСОБА_1 керував транспортним засобом, скоїв дтп та зобов`язується відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте, ОСОБА_1 та його захисник не скористались процесуальною можливістю та не звертались із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку ст. ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, належить врахувати, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Разом з тим матеріали справи не містять відповідних відомостей. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів апелянта в цій частині.

Таким чином, саме відмова від проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП настає в цьому випадку, саме за відмову водія від проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місті зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє законне підтвердження у відомостях, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

З відомостей, наявних в матеріалах справи, а саме відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 будучи учасником та винуватцем дтп, який покинув місце його скоєння, що свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в закладі охорони здоров`я відмовився.

Ці обставини, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№603045 та у долучених до нього доказах та надають підстав сторонньому спостерігачу вважати, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, відмовившись виконати законну вимогу працівника поліції.

Доводи сторони захисту про те, що протокол про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_1 є єдиним доказом є суб`єктивними, оскільки до протоколу додані відеозапис, довідка про отримання посвідчення водія, направлення на огляд водія, пояснення ОСОБА_4 , розписка ОСОБА_5 , акт огляду на стан сп`яніння, копія протоколу про адміністративну відповідальність відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 124 КУпАП, рапорт ОСОБА_6 , які у своїй сукупності поза розумним сумнівом дають сторонньому спостерігачу підстави вважати, що саме водій - ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, відмовившись виконати законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доводи сторони захисту про те, що замість ОСОБА_1 транспортним засобом керував ОСОБА_5 не відповідають дійсності та спростовуються відомостями матеріалів справи.

Зокрема відеозаписом встановлено, що під час приїзду працівників поліції на місце виклику поряд з автомобілями учасників дтп нікого крім ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не було. Перед проведенням огляду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 комусь зателефонував. Через деякий час, а саме після надання водієм відмови від проведення огляду на стан сп`яніння на місце події підійшов ОСОБА_5 , який з приводу того, що саме він керував цим транспортним засобом нічого не вказував. Після чого, через деякий час ОСОБА_1 , відмовившись надавати письмові пояснення надав працівнику поліції усні пояснення де зазначив, що: «Я їхав, випадково вдарив дзеркало…». Крім того згідно відомостей розписки (а.с. 7) ОСОБА_5 о 16 год 18 хв. тобто через годину з моменту оспорюваної події взяв на себе відповідальність та зобов`язався поставити автомобіль ОСОБА_1 на місце стоянки.

Зазначене свідчить, що доводи апелянта про те, що замість ОСОБА_1 транспортним засобом керував ОСОБА_5 є суб`єктивними та розцінюється судом, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Оцінюючи відомості доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Лемішка О.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 12 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков