Справа № 711/7182/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Михальченко Ю.В., розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ААД № 519536 від 28.09.2023 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, протокол серії ААД № 519646 від 28.09.2023 року за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП, протокол серії ААД № 519921 від 28.09.2023 року за ст. 124 КУпАП) про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутній,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 519536 від 28.09.2023 року 28.09.2023 року о 01.40 год. в м.Черкаси по провул. Черняхівського, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме не стійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.130 ч.1 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 519646 від 28.09.2023 року 28.09.2023 року о 01 год. 40 хв. в м. Черкаси, по бул. Шевченка, 490, водій ОСОБА_1 не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього і червоного кольору, увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив п.п. 2.4 та 8.9 б Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 519921 від 28.09.2023 року 28 вересня 2023 року о 01 год. 50 хв. в м. Черкаси, по пров. Черняхівського, 1, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «AUDI A6» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. При ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 12.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Протоколи про адміністративні правопорушення надійшли до суду одночасно, тому розглядаються з дотриманням ст.36 КУпАП

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про місце, день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Прядка В.М. надав суду письмове заперечення про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, за ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП в зв`язку зі ст. 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис працівників поліції, дослідивши письмові матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши відеозаписи встановлено, що за автомобілем Ауді було переслідування. Потім автомобіль стоїть в електроопорі, коло нього перебувають троє хлопців. Працівники поліції запитали хто водій, попросили документи на автомобіль. ОСОБА_1 надав технічний паспорт та посвідчення водія. Після повідомили йому що від нього відчувається запах алкоголю з порожнини рота, наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Запропонували пройти освідування на місці зупинки на Драгер, на що ОСОБА_1 не погодився. Також запропонували пройти освідування в медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився. Але він потім погодився пройти освідування, але повідомив, що не був за кермом транспортного засобу.

Інших доказів суду не надано.

Отже, повертаючись до обставин даної справи, Суд звертає увагу на те, що ч.1 ст.130 КУпАП, передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що в даному випадку інкримінується ОСОБА_1 .

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що ОСОБА_1 будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення та відеозаписи події.

В даній ситуації на думку Суду в матеріалах справи не знайшло підтвердження того, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, скоїв дорожньо-транспортну пригоду та не виконав вимогу про зупинку транспортного засобу.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Таким чином, зважаючи на досліджені докази, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом, а також не відмовлявся від проходження освідування на стан сп`яніння після керування транспортним засобом.

Що стосується протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП суд приходить до наступного:

Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно відеозапису з нагрудних камер працівників поліції який досліджено в судовому засіданні зафіксовано, що працівники поліції приїхали на місце події коли транспортний засіб стояв в електроопорі. Хто був водієм не відомо.

Отже, аналіз наведених вище обставин та доказів в їх сукупності не дає достатніх і переконливих підстав дійти висновку про наявність події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченогост. 124 КУпАП, а відтак вважаю, що в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди не вбачається вини останнього.

За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1статті 7 КУпАП).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Малофєєва проти Росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вказане, проаналізувавши та оцінивши відповідно до вимог статті 252 КУпАП наведені вище обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Наведені факти у відповідності до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 і вони не дають змоги Суду однозначно оцінити дії останнього, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-2 КУпАП.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу у однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Об`єктивною складовою адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є саме відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, то відсутня складова вищезазначеного правопорушення.

Згідно з п.1ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ст. 122-2 КупАП.

На підставі наведеного, ст.ст.122-2, 124, 130, 247, 283-287, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Справи про адміністративні правопорушення № 711/7182/23, № 711/7201/23 та № 711/7202/23 об`єднати в одне провадження та присвоїти № 711/7182/23.

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, ч. 1 ст. 122-2, ст. 124 - закрити на підставі ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю. В. Михальченко