Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань Таровської А.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 29 травня 2024 року о 02 год. 32 хв., на пр. Соборності, 39 у м. Луцьку, керував транспортним засобом марки «BYD Song Plus» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мовлення, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку відмовився чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (даліПДР).

Відповідно до постанови судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 року дане адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинено повторно на протязі року, а тому його дії підставно кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її невідповідність нормам закону через неповноту з`ясування дійсних обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, які суд вважає встановленими, односторонність судового розгляду, а також порушення права на захист. Заперечує висновки судді про не виявлення ним бажання щодо особистої присутності у судовому засіданні для дачі пояснень, вважаючи його неявки до суду, у кожному випадку, поважними, що стверджується відповідними клопотаннями, наявними у матеріалах справи. Тому, стверджує, що його безпідставно позбавлено права надавати свої пояснення щодо обставин вчиненого, заявляти відповідні клопотання, висловлювати думку з приводу належності та допустимості тих чи інших доказів, наявних у матеріалах даної справи. Також вказує, що 29 травня 2024 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, цілком усвідомлюючи той факт, що керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права. Вину у вчиненому визнав, штраф сплатив, проте дане правопорушення ним вчинено виключно в умовах крайньої необхідності, так як був задіяний у складі вогневої мобільної групи по ураженню повітряних цілей у складі сил ППО щодо захисту повітряного простору Держави, тому і відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу під його керуванням. Після виконання завдань та здачі зброї, відразу пройшов такий огляд у спеціальному закладі. Тому, просить постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року стосовно нього скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку із здійсненням крайньої необхідності та відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, доходжу такого висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено можливість розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за умови вжиття судом заходів для її своєчасного сповіщення про місце та час розгляду справи, і за наявності даних про таке її сповіщення, якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Установлено, що розгляд даної справи у суді першої інстанції 05 вересня 2024 року відбувся у відсутності ОСОБА_1 . Суддя зазначила, що у судове засідання він не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи засобами мобільного зв`язку. Окрім того, від нього надійшло клопотання про відкладення її розгляду, у зв`язку із перебуванням у службовому відрядженні у м. Запоріжжі. Оцінюючи поважність причин неявки ОСОБА_1 до суду, суддею слушно зазначено про систематичність таких клопотань аналогічного змісту, що є зловживанням його процесуальних прав, у зв`язку із чим, розгляд справи проведено у його відсутності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України» згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Водночас, стверджуючи, що саме через такий порядок її розгляду, його було позбавлено у реалізації сукупності процесуальних прав, якими він наділений, ОСОБА_1 , при розгляді даної справи у апеляційному суді, будь-яких клопотань не заявляв, пояснення по суті вчиненого, виклав у поданій ним скарзі, у тому числі, із оцінкою наявних у даній справі доказів.

У кожному випадку, реалізація учасником будь-якого судового провадження процесуальних прав, якими він наділений, не повинна бути спрямована на зловживання такими правами.

З огляду на викладене, ураховуючи положення ч. 1 ст. 268 КУпАП, підстав стверджувати, що розгляд даної справи, без наявності на це вагомих процесуальних підстав, проведено у відсутності ОСОБА_1 чим, безумовно, порушено право першого на захист, при перевірці доводів апеляційної скарги, не установлено.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Даних вимог закону при винесенні постанови місцевим судом дотримано.

Відповідно до 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

? Частина 2 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП за ознакою правопорушення - відмова від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, повністю стверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 418534 від 29 травня 2024 року стосовно ОСОБА_1 зафіксовано наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння, на момент зупинки транспортного засобу під його керуванням поліцейським, а також відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у найближчому закладі охорони здоров`я, що також додатково стверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 29 травня 2024 року; довідкою УПП у Волинській області від 29 травня 2024 року про повторність вчинення ОСОБА_1 23 серпня 2023 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП та постановою судді Луцького міськрайонного суду від 14 вересня 2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, базою даних інформаційно комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», у якій значиться про отримання ним посвідчення водія на право керування транспортним засобом серії НОМЕР_2 від 22 листопада 2008 року (категорія А, В, С, статус-вилучений);відеозаписом із нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліції який,з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП, є належним та незалежним від суб`єктивного сприйняття будь-якої особи доказом вини ОСОБА_1 та значиться як додаток до протоколу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до положень ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як стверджується змістом поданої апеляційної скарги, ОСОБА_1 стверджує про усвідомлення ним факту керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування, однак пояснює, що був задіяний у складі вогневої мобільної групи по ураженню повітряних цілей у складі сил ППО щодо захисту повітряного простору Держави, через що у нього не було часу для проходження огляду на стан сп`яніння, на місці зупинки транспортного засобу, відтак діяв виключно в умовах крайньої необхідності, що звільняє його від відповідальності за вчинене.

Оцінюючи такі його доводи, слід зазначити таке.

На думку апеляційного суду, довідка від 16 вересня 2024 року за № 685/301/1303/пс, долучена до апеляційної скарги, про проходження майором юстиції ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_3 , очевидно не підтверджує обставин, викладених у апеляційній скарзі. Тобто, самого лише факту проходження ним військової служби, є очевидно недостатньо для підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, саме в умовах крайньої необхідності. Тому, за відсутності будь-яких інших належних доказів, у підтвердження наведених ним доводів, достатніх підстав вважати, що 29 травня 2024 року ОСОБА_1 діяв виключно в умовах крайньої необхідності, не установлено.

Тому, вважаю висновки суду про порушення водієм пункту 2.5 ПДР та вчинення ним, у цьому конкретному випадку, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, правильними.

Твердження ОСОБА_1 про проходження ним, із власної ініціативи, 29 травня 2024 року о 08 год 20 хв огляду на стан сп`яніння в КП «Центр терапії залежностей», у якому зазначено висновок спеціаліста (встановлений діагноз) «тверезий», жодним чином не спростовують правильних висновків судді, так як за змістом оскаржуваної постанови, першого притягнуто до адміністративної відповідальності не за факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є абсолютно відмінними за своїм змістом складами адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Ураховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови судді не убачається.

Нових доказів, у спростування зазначених у постанові судді обставин, також надано не було, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року стосовно нього без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя