ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7254/23 Головуючий суддя І інстанції Березовська І.В.
Апеляційне провадження № 33/818/910/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

захисника - Заворотнього А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Заворотнього А.В. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., на користь держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 05 серпня 2023 року о 17 годині 23 хвилини ОСОБА_1 в смт Пісочин Харківського району Харківської області, Полтавське шосе, 208-А, блок-пост «Пісочин», керував транспортним засобом Skoda Scala, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій ОСОБА_1 відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, а саме: водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В своїй апеляційній скарзі захисник Заворотній А.В. просить скасувати постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2024 року стосовно ОСОБА_1 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду, що викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам цієї справи, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а лише заперечував під час конфлікту з поліцейським, що знаходиться в такому стані сп`яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що працівники поліції порушили право ОСОБА_1 на захист, оскільки не роз`яснили останньому права, передбачені ст.268 КУпАП, та, не дочекавшись приїзду на місце подій захисника, поліцейським було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник ОСОБА_3 також вказує на те, що працівниками поліції, всупереч вимог чинного законодавства, не було проведено огляд на стан сп`яніння на місці зупинки. Апелянт також посилається на те, що долучений до матеріалів справи відеозапис, що наданий правниками поліції, не є безперервним.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, але захисник ОСОБА_3 також повідомив, що його підзахисному відому про дату та місце апеляційного розгляду.

Захисник Заворотній А.В. вважав за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_1 , з яким узгоджена процесуальна позиція сторони захисту.

Крім того, будь-яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду від ОСОБА_1 до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило.

При цьому, належить врахувати, що саме захисник Заворотній А.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , є ініціатором апеляційного перегляду постанови судді Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2024 року.

Суд апеляційної інстанції керується практикою ЄСПЛ, а саме рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі "Пономарьов проти України", в якому наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

За таких обставини, враховуючи думку захисника Заворотнього А.В. , суд вирішив провадити апеляційний розгляд без участі ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду і будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не подавав, з урахуванням наявних відомостей, що містяться у матеріалах справи, та доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи захисника ОСОБА_3 , який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданої апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення; направленні на огляд водія транспортного засобу; на відеозаписі; рапорті поліцейського.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Приписи п.2.5 Правил дорожнього руху передбачають обов`язок водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до п.2, п.4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (тобто, відповідно до п.3 цієї Інструкції, порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану наркотичного сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а саме: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

У разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

При цьому відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння.

З детального аналізу наведених норм права вбачається, що водій може бути направлений працівниками поліції до закладу охорони здоров`я для огляду на стан наркотичного сп`яніння, лише за наявності у нього конкретних ознак передбачених п.п.3, 4 Інструкції. Тобто, за відсутності у водія наведених ознак сп`яніння, у працівників поліції не виникає підстав направляти його для медичного огляду на стан сп`яніння до закладів охорони здоров`я. Відмова водія виконувати безпідставну (необґрунтовану) вимогу працівника поліції проходити огляд на стан сп`яніння, не може мати наслідків у вигляді адміністративної відповідальності за порушення п.2.5 ПДР України.

При цьому, з протоколу про адміністративного правопорушення серії ААД №456620 від 05.08.2023 року та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 05.08.2023 року вбачається, що інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №2 в Харківській області ДПП В`юнник О.В. були виявлені у ОСОБА_1 наступні ознаки сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло; почервоніння очей; порушення мови; порушення координації рухів (а.с.1, 5).

Разом з цим, згідно відомостей відеозапису (файл «export-Оауhs», починаючи з 08 хвилини), на блокпосту військовослужбовцем було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Після чого, поліцейський підійшов до водія для встановлення його особи. При спілкуванні між поліцейським та ОСОБА_1 виник конфлікт з приводу причини зупинки та документів, які належить надати для встановлення особи водія. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 надав документи, які підтверджують його особу. Після встановлення особи водія працівник поліції одразу повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, але не зазначив які саме, та необхідності водію пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (файл «export-Оауhs», починаючи з 15 хвилини).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що з цього відеозапису (файл «export-Оауhs») вбачається, що ОСОБА_1 перебував в сонцезахисних окулярах. Крім того, з цього відеозапису також не вбачається, що працівники поліції застосовували будь-яких спеціальні технічні засоби та перевіряли реакцію зіниць очей ОСОБА_1 на світло, але у протоколі про адміністративного правопорушення та у направленні на огляд водія транспортного засобу інспектором ОСОБА_4 зазначено те, що зіниці очей не реагують на світло, а також зазначено щодо почервоніння очей, що є неприпустимим, оскільки не відповідає дійсності та не встановлювалося інспектором при спілкуванні із водієм.

Більш того, апеляційний суд також не погоджується з наявністю таких ознак наркотичного сп`яніння, які зазначені інспектором ОСОБА_4 у вищезазначених письмових доказах, як порушення мови та координації рухів, оскільки з наданих суду відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівником поліції не виходив зі свого транспортного засобу та надавав чіткі відповіді на всі поставлені питання працівника поліції, які були зрозумілі працівникам поліції.

Отже, працівником поліції не було дотримано вимог п.п.2,4 розділу І та п.12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, та вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103.

Зазначені порушення з боку інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 в Харківській області ДПП В`юнника О.В. та недоліки у протоколі про адміністративне правопорушення і направленні на огляд водія залишились поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильних висновків щодо законності підстав для направлення ОСОБА_1 до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного оп`яніння.

За таких обставин, зафіксовані у протоколі ознаки наркотичного сп`яніння та направленні водія на огляд, а саме: зіниці очей не реагують на світло; почервоніння очей; порушення мови; порушення координації рухів, не є об`єктивно встановленими ознаками, оскільки поза розумним сумнівом помилково зазначені особою, яка складала протокол, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такі відомості протоколу не відповідають дійсності, є суб`єктивними та до них необхідно ставитись критично.

Більш того, з відеозапису (файл ««export-63rvg», починаючи з 13 хв. 35 сек.) об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє працівнику поліції, що йому потрібна правова допомога та він телефонує своєму адвокату, у зв`язку з чим просив надати час перед складанням адміністративного матеріалу. Разом з цим, зазначене прохання водія залишено без будь-якого реагування поліцейським та зачитано зміст складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, хоча останній постійно просив надати йому час до прибуття захисника.

При цьому, з відеозапису (файл «export-Оауhs», починаючи з 16 хв. 10 сек.) вбачається, що після запитання поліцейського до ОСОБА_1 , чи останній готовий проїхати до медичного закладу, водій повідомляє працівнику поліції, що порушується його права, після чого відеозапис переривається. Тобто, з цього відеозапису достеменно неможливо встановити усі фактичні обставини, що мали місце у цій справі, в тому числі, остаточної відповіді водія на питання поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння.

З відеозапису (файл «export-63rvg», починаючи з 17 хв. 00 сек.) неможливо достеменно встановити, чи надавалася ОСОБА_1 надати свої пояснення після оголошення працівником поліції змісту протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки цей відеозапис також переривається.

Належить також врахувати, що з відеозапису (файл «video_2023-08-07_08-22-47», тривалість якого складає 38 секунд) вбачається, що працівник поліції пропонує ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та роз`яснює процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП, але останній повідомляє поліцейському, що йому не зрозумілі його права, після чого запис знову переривається.

Апеляційним судом також досліджені відеозаписи (файли «IMG_4758», «IMG_4760», «IMG_4761»), що надані стороною захисту (а.с.24), з яких вбачається, що адвокат Заворотній А.В. прибув на місце подій, повідомив працівнику поліції, що ОСОБА_1 був позбавлений процесуальної можливості ознайомитися із протоколом про адміністративне правопорушення та надати свої пояснення. Після чого, інспектором ОСОБА_4 наданий адвокату та водію на ознайомлення протокол про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 зазначив свої пояснення.

Поряд з цим, з метою всебічного та повного розгляду цієї справи, судом апеляційної інстанції 07.06.2024 року здійснювалися процесуальні заходи щодо виклику свідка - інспектора взводу №2 роти №3 батальйону №2 в Харківській області ДПП В`юнника О.В. в судове засідання в суд апеляційної інстанції, але останній не з`явився до апеляційного суду. Причини своєї неявки суду не повідомив.

У відповідності до п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що із відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що вони не є безперервними та постійно переривається, в тому числі, під час надання ОСОБА_1 відповідей на запитання працівника поліції, що у даному конкретному випадку, є неприпустимим, оскільки позбавляють суд встановити усі обставини у цій справі.

Отже, з наявних відомостей відеозапису та письмових доказів у цій справі, об`єктивно вбачається, що з самого початку пред`явлення вимоги працівником поліції ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, останній не погоджувався із діями працівника поліції, але чітко не відмовлявся проїхати до медичного закладу. При цьому, ОСОБА_1 просив надати йому незначний час для приїзду на місце подій його адвоката, але зазначена вимога працівником поліції була проігнорована.

Оцінюючи всю сукупність доказів по цій справі, які повторно досліджені судом апеляційної інстанції, встановлено, що апеляційні доводи захисника спростовують відомості , що зазначені у протоколі про адміністративного правопорушення серії серії ААД № 456620 від 05.08.2023 року.

Зокрема, з відомостей відеозаписів, що долучені до матеріалів цієї справи, інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №2 в Харківській області ДПП В`юнником О.В. не було встановлено у первинному спілкуванні з ОСОБА_1 наявність будь-яких ознак сп`яніння, але в подальшому, після встановлення особи водія, поліцейський вимагав від ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі.

Проте, апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_1 будь-яких ознак сп`яніння, з урахуванням вищенаведених висновків, не було. При цьому, сам ОСОБА_1 просив надати йому нетривалий проміжок часу для приїзду на місце подій його адвоката. Крім того, долучені відеозаписи, що зроблені з нагрудної камери поліцейського, не є безперервними та з них неможливо встановити усіх обставин подій, що зазначені протоколі про адміністративного правопорушення серії серії ААД № 456620 від 05.08.2023 року, оскільки постійно перериваються та не містять остаточних відповідей ОСОБА_1 на запитання працівника поліції.

Натомість, суд першої інстанції не надав належну процесуальну оцінку вищенаведеним обставинам, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, згідно відомостей протоколу, які не узгоджуються з рештою досліджених доказів.

Зокрема, для наявності ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП внаслідок невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, уповноважена особа органу поліції перш ніж скласти протокол повинна особисто встановити та переконатись в наявності ознак наркотичного сп`яніння, особисто роз`яснити особі його процесуальні права та обов`язки, порядок та умови проходження медичного огляду і наслідки щодо відмови від нього. Лише в такий процесуальний спосіб може бути встановлено факт умисної відмови водія на законну вимогу працівника поліції щодо проходження медичного огляду в медичній установі, чого працівник поліції не дотримався, що свідчить про відсутність складу цього правопорушення.

Водночас, усі вищезазначені порушення з боку працівників поліції слід вважати істотними, оскільки вони вказують на порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , в тому числі порушення права на захист. Вказані процесуальні порушення залишились поза увагою суду першої інстанції, який не надав оцінку цим обставинам, що свідчить про однобічність та необ`єктивність дослідження доказів, як того вимагають норми ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано вказану Конвенцію.

Порядок реалізації Конвенції та рішень ЄСПЛ визначено Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до ч. 1 ст. 17 даного Закону, суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 р., провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з приписами ч.2 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У рішенні Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року відображено послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

У п.56 рішення ЄСПЛ «Михайлова поти України», заява № 10644/08 від 06 березня 2018 року суд нагадує, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі); та (іі) об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., наприклад, рішення у справі «Моріс проти Франції» [ВП] (Morice v. France) [GC], заява № 29369/10, пункт 73, ЄСПЛ 2015, з подальшими посиланнями). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (там само, пункт 76). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (там само, пункти 77 та 78).

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

У справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04) ЄСПЛ зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Згідно рішення у справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилось нічого іншого, як взяти на себе функцію сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагальності процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали та оцінюючи відомості, що є в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Харківського районного суду Харківської області від 17.04.2024 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, згідно доводів поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника Заворотнього А.В. задовольнити.

Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков