Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/5526/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю захисника ОСОБА_1 - Бутенка Олексія Андрійовича та потерпілого ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Бутенка Олексія Андрійовича

на постанову Солом`янського районного суду м. Києва

в складі судді Воронкіна О. А.

від 30 жовтня 2024 року

у справі №760/21702/24 Солом`янського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 та ч. 4 ст. 130 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

12 серпня 2024 року рядовою поліції Ліспотіною Я. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №729018 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 12.08.2024, о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення із транспортним засобом «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

В протоколі зазначено, що до протоколу додаються пояснення та схема ДТП.

Також, 12 серпня 2024 року рядовою поліції Ліспотіною Я. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №729017 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 12.08.2024, о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , був причетний до дорожньо-транспортної пригоди із транспортним засобом «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , місце дорожньо-транспортної пригоди залишив,чим порушив вимоги п. 2.10. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

В протоколі зазначено, що до протоколу додаються відео з бодікамер 472121 та 472980.

Крім того, 12 серпня 2024 року рядовою поліції Ліспотіною Я. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №729016 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 12.08.2024, о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом«MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , вжив алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди за його участю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.10.є, за що відповідальність передбачена ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Також зазначено, що до протоколу додаються направлення та відео з бодікамер 472106, 471844, 473832, 230641.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП, ч. 4 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 грн, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Бутенко О. А. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, є помилковим, оскільки факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не утворює склад даного правопорушення.

Вказував, що судом не вірно встановлено обставини справи, адже ОСОБА_1 заперечував факт вживання алкоголю 12.08.2024 і такий факт не доведено шляхом проходження огляду на стан сп`яніння. Крім того, судом не враховано, що у протоколі зазначено, що ДТП відбулося о 08 год. 45 хв., в цей же час, за даними направлення на огляд водія ОСОБА_1 у останнього вже були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, що виключає можливість вживання ОСОБА_1 алкоголю вже після ДТП.

Додав, що суд фактично перебрав на себе функцію обвинувачення, яку повинні виконувати органи поліції, однак суд на припущеннях про вживання алкоголю ОСОБА_1 після ДТП, дійшов помилкового висновку про наявність складу адміністративного правопорушення.

В іншому доводи апеляційної скарги зводяться до відсутності доказів факту керування транспортним засобом, а відтак, і спричинення ним ДТП та залишення місця ДТП. Самі по собі пояснення потерпілої особи не свідчать про наявність складу адміністративних правопорушень в діях ОСОБА_1 .

Крім того, посилався, що суд першої інстанції навмисно не зазначив пояснення ОСОБА_1 , що стосувалися добровільної сплати відшкодування за спричинену ДТП, адже він сплатив кошти лише тому, що поліцейські повідомили йому, що якщо він сплатить кошти, то його відпустять.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 30.10.2024 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У судовому засіданні 25.11.2024 захисник ОСОБА_1 - Бутенко О. А. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Також просив врахувати аналогічні справи розглянуті апеляційними судами. Звертав увагу, що у направленні зазначено, що ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 виявлено о 08 год. 45 хв.,тобто в той же час, що і у протоколі за ДТП, що спростовує факт вживання алкоголю після ДТП. Також додав, що поліцейські не додали відео з перехрестя де сталася ДТП, тому об`єктивно неможливо стверджувати, що така ДТП мала місце, і що саме ОСОБА_1 винний у її вчиненні. Фактично ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП, неправомірно, адже відмова останнього від проходження огляду не утворює склад даного правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_2 у судовому засіданні 25.11.2024 пояснив, що автомобіль «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив з ним ДТП та покинув місце події. Він викликав поліцію та за півгодини поліцейські зупинили вказаний автомобіль на просп. В. Лобановського, де склали усі адмінматеріали на винну особу. 19.09.2024 ОСОБА_1 у приватному порядку відшкодував йому усі завдані збитки та претензій до нього потерпілий не має. Тому поклався на розсуд суду при перегляді даної справи у апеляційному суді.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 - Бутенка О. А. та потерпілого ОСОБА_2 , вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, прийшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12.08.2024, приблизно о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення із транспортним засобом «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , залишив місце ДТП, після чого вжив алкоголь до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.3.б, 13.1, 2.10, 2.10.є ПДР України.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбаченого ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП та ч. 4 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 повністю доведена належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 729018 від 12.08.2024; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 729017 від 12.08.2024; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 729018 від 12.08.2024; направленням водія транспортного засобу на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, складеним 12.08.2024; схемами місця ДТП, яка сталася 12.08.2024; свідченнями протерпіло ОСОБА_2 , наданими у судовому засіданні та його письмовими поясненнями, доданими до протоколів; відеозаписами із бодікамер поліцейських.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно вимог ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Відповідно до п. 13.3 ПДР України під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.3.б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

Відповідно до п. 2.10 є ПДР України встановлено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний, до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Скаржник помилково вважає, що судом неповно встановлено обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та визнано ОСОБА_1 винним за відсутності доказів вчинення останнім ДТП та безпосереднього керування транспортним засобом і це свідчить про порушення поліцейськими його прав, що є підставою для скасування постанови суду, з огляду на наступне.

Дійсно, як посилався захисник ОСОБА_1 - Бутенко О. А., матеріали справи не містять такого доказу, як відео моменту ДТП із камер спостереження системи «Безпечне місто» з перехрестя де відбулося ДТП. Також доречно захисник зазначив, що обов`язок доведення вини ОСОБА_1 покладено на працівників Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та саме вони за вмотивованим клопотанням можуть отримати відповідні докази. Разом з тим, скаржник також вірно зазначав, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності також вправі збирати докази на доведення обставин своєї невинуватості. Однак, посилання скаржника на те, що сторона захисту не ініціювала витребування вищевказаних відеозаписів через завідому відсутність результату щодо їх отримання, вказують на пасивну стратегію захисту, яка полягає у очікуванні недоведеності вини стороною обвинувачення, не свідчать про недоведеність вини ОСОБА_1 сукупністю інших доказів, наявних у матеріалах справи.

Так, як вбачається, з матеріалів справи події, що відображені у адміністративному матеріалі стосовно ОСОБА_1 відбувалися 12.08.2024. Як вірно зазначив захисник ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційного суду відеозаписи із системи вуличних камер відео спостереження «Безпечне місто» зберігаються протягом 30 діб. Матеріали справи було передано до суду 10.09.2024, однак матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_1 чи його захисники, зверталися до ДПП чи місцевого суду із клопотанням про витребування вказаних відеозаписів із камер спостереження на перехресті де відбулося ДТП.

Крім того, сама по собі відсутність вищевказаних відеозаписів, не спростовує висновки суду щодо наявності складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та 122-4 КУпАП у діях ОСОБА_1 , адже у справі наявні інші докази, які суд першої інстанції дослідив, надав належну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що сукупність наявних у справі доказів доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП та залишенні місця ДТП. З таким висновком апеляційний суд цілком погоджується, з огляду на таке.

Як вже вказувалось вище, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №729018 від 12.08.2024 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , 12.08.2024, о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення із транспортним засобом «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1, 13.3 ПДР (а. с. 3).

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №729017 від 12.08.2024 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 12.08.2024, о 08 год. 45 хв., в м. Києві на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, керуючи транспортним засобом «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , був причетний до дорожньо-транспортної пригоди із транспортним засобом «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , місце дорожньо-транспортної пригоди залишив,чим порушив вимоги п. 2.10. ПДР. У графі пояснення ОСОБА_1 зазначив, що місце події не залишав, так як він його не відчув. Залишився в своїй смузі перехрестя (а. с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що потерпілий, після зупинки автомобіля, причетного до ДТП, вказав на водія, який сидів за кермом.

Так, з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 від 12.08.2024 вбачається, що останній пояснив, що він кервав автомобілем «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , та зупинився на світлофорі на перехресті вул. А. Мельника та Т. Яблонської та з вул. М. Голего на нього рухався автомобіль «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , сріблястого кольору та в`їхав у нього, стоячого на перехресті на червоний сигнал світлофора, після чого зник з місця ДТП. Через 25 хв. повернувся назад, однак в автомобілі, причетному до ДТП, було вже 4 особи, а за кермом був інший водій. Водій, який вчинив ДТП, був на пасажирському сидінні та говорив, що він був не винуватий та це був не він. У нього був стан сп`яніння та ста не відповідав дійсності. Водій був одягнений у світу футболку, лисуватий та не зупинився після ДТП (а. с. 10).

В матеріалах є дві схеми місця ДТП. На одній зафіксований автомобіль TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 на перехресті вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, місце зіткнення та перелік видимих пошкоджень автомобіля. На іншій схемі місця ДТП, зафіксований автомобіль «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , на просп. В. Лобановського, де був зупинений працівниками поліції (а. с. 5, 9).

Також зі схеми ДТП від 12.08.2024 встановлено, що ОСОБА_1 погодився та підтвердив наявність механічних пошкоджень на транспортному засобі «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 (а. с. 5 зворот).

Крім того, з відеозапису з бодікамери поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 , при спілкуванні із працівниками поліції, відповідаючи на запитання працівника поліції «Хто був за кермом у момент ДТП?», повідомляє наступне: «Вранці? Напевно я» (диск 1, 12.08.2024 о 09 год. 22 хв., таймінг за відео 00:01:11).

Крім того, з відеозапису бодікамери 230641 вбачається, що ОСОБА_1 на часовому проміжку 11:07:18-11:07:31 пояснив поліцейським, що вранці він був за кермом автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , їхав на перехресті, однак не відчув ДТП, поїхав далі, а тому не залишав місце ДТП. Також з відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 зазначав, що вони із потерпілим намагалися вирішити питання щодо відшкодування однак не змогли домовитися. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що у нього є страховка, яка покриє збитки, однак потерпілий такі кошти від страхової компанії буде отримувати довго, тому краще вирішити усе на місці. Однак поліцейські пояснили, що наразі, коли складається адмінматеріал, вирішити на місці вже не вдасться, а страхове відшкодування виплачується швидко і це вирішує суд, однак за обставин складання протоколу за ст. 130 КУпАП страхова компанія збитки не відшкодує.

З викладених пояснень ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 729018 від 12.08.2024, останній не спростував факт вчинення ДТП та зупинки його транспортного засобу, а, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №729017 зазначив, що не відчув моменту зіткнення, проте вказав, що залишався у своїй смузі перехрестя.

Суд, також, врахував той факт, що ОСОБА_1 відшкодував потерпілому ОСОБА_2 завдані ним матеріальні збитки, спричинені внаслідок ДТП, що підтверджується змістом письмової заяви потерпілого.

Посилання захисника в апеляційному суді на те, що збитки відшкодовано лише тому, що поліцейські зазначили, що вони його відпустять не знайшли свого підтвердження, адже з відеозаписів вбачається, що поліцейські пояснили, що питання стосовно відшкодування неможливо вирішити під час оформлення матеріалів, адже складається 3 протоколи про адміністративне правопорушення, які буде розглядати суд.

Натомість, вже під час розгляду справи місцевим судом, а саме 19.09.2024 потерпілий подав заяву про те, що матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі. Тобто відшкодування шкоди відбулося у добровільному порядку, під час розгляду справи у суді. Таким чином посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не вчиняв ДТП, суперечить попередній поведінці ОСОБА_1 , який добровільно відшкодував матеріальні збитків потерпілому, під час розгляду справи у суді, достеменно знаючи, що справу розглядатиме суд.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.3 б, 13.1, 13.3 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Крім того, апеляційний суд також вважає вірним висновок суд першої інстанції щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.10 ПДР України, а саме залишення місця ДТП, з огляду на те, що місце ДТП зазначено перехрестя вул. Миколи Голего та Андрія Мельника, 31, і автомобіль «TOYОTA», д.н.з. НОМЕР_3 , та місце зіткнення зазначені саме на цьому перехресті, а автомобіль «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , був зупинений на просп. В. Лобановського, 4 а, де були складені адмінматеріали та друга схема ДТП із фіксацією автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджено відеозаписом. Також, як же установлено вище, з протоколу ААА 72917 та відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зазначив, що не відчув ДТП, тому і не зупинявся. Крім того, відеозаписом зафіксовано, що потерпілий повідомляв ОСОБА_1 , що він йому кричав та свистів, щоб той зупинився, однак цього не відбулося, тому він подзвонив у поліцію.

Отже, доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на позиції відсутності відеозаписів із камер спостереження «Безпечне місто» з місця ДТП, не свідчать про спростування винуватості ОСОБА_1 у порушенні ПДР України, адже вина останнього доведена належними та допустимими доказам, що наявні у справі, у їх сукупності, про що зазначено вище.

Апеляційний суд також зазначає, що скаржник помилково вважає, що відмова від проходження огляду не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, оскільки за обставин відмови від проходження огляду, поліцейські повинні були скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, чим порушили права ОСОБА_1 , що є підставою для скасування постанови місцевого суду.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

За наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (п. 1 Розділу 2 Інструкції).

Отже, виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Інші ознаки поліцейський встановлює шляхом візуального спостереження та аналізу поведінки водія. При цьому, відсутність перевірки ознак на відеозаписі не спростовують факт відмови від проходження огляду, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для вимоги щодо огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. У даному випадку захисником Жука В. В. визнано факт відмови останнього від проходження огляду і такі обставини зафіксовані відеозаписом, а тому перевірці підлягають обставини щодо правильності кваліфікації правопорушення інкримінованого ОСОБА_1 поліцейськими.

Відповідальність за частиною 4 статті 130 КУпАП передбачена за вживання особою, яка керувала транспортним засобом після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.

Таким чином, положення частини ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність саме за вживання алкогольних напоїв, які кореспондуються з п. 2.10 є) ПДР України, який встановлює заборону водію, який причетний до ДТП, на вживання алкоголю до проведення медичного огляду.

Отже, перевіряючи обставини порушення ОСОБА_1 , п. 2.10 є), викладені у протоколі, суд перевірив вірність кваліфікації адміністративного правопорушення інкримінованого поліцією ОСОБА_1 що ґрунтується на встановлених обставинах визнання ОСОБА_1 факту вживання алкоголю після ДТП.

З відеозапису бодікамери 230641 вбачається, що ОСОБА_1 на часовому проміжку 11:10:12-11:07:31 вказував, що вживав алкоголь після ДТП та запитував у поліцейських, як йому довести у суді, що він вживав після ДТП, на що йому повідомили, що саме за це і складено протокол, на що ОСОБА_1 запитав: «Навіщо таке писати?», на що йому відповів поліцейський, що так зазначено у Законі.

При цьому у спілкуванні із працівником поліції зазначив, що у момент дорожньо-транспортної пригоди був у тверезому стані, дослівно: «У стані сп`яніння я не був 100%» (диск 1, 12.08.2024, о 09 годині 37 хвилин, таймінг за відео 00:02:37).

За таких обставин висновок місцевого суду щодо правильності кваліфікації поліцейськими правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Як вже зазначалось вище, позиція захисту ґрунтувалась на визнанні відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка утворює склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, однак відмова від проходження не є порушенням п. 2.10.є ПДР та не є складом правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Дійсно, положенням ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння чи відмову від проходження огляду, що кореспондується з порушеннями п. 2.9 а) та п. 2.5 ПДР України відповідно. Водночас положення частини ч. 4 ст. 130 КУпАП передбачають відповідальність саме за вживання алкоголю до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Разом з тим, за установлення поліцейськими обставин визнання факту вживання алкоголю ОСОБА_1 після ДТП, останній зобов`язаний був пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння, аби підтвердити факт вживання алкоголю після ДТП чи спростувати його за наслідками такого огляду. Тобто, у даній справі, єдиним способом спростування вживання алкоголю після ДТП був негативний тест на алкоголь, який би спростував обставини порушення п. 2.10.є. Однак відмова від проходження огляду спрямована на приховування дійсного стану водія та не доводить обставин щодо не вживання водієм алкоголю після ДТП.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, утворює склад адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Відтак, законом встановлено, що у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в найближчому закладі охорони здоров`я, тобто у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п. 2.5 ПДР України з фіксацією події технічними засобами відеозапису.

Отже, у справі, що переглядається місцевий суд вірно установив, що ОСОБА_1 особисто вказав, що він вживав алкоголь після ДТП, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння чим порушив п. 2.10.є ПДР України.

Відповідно до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП є правомірним.

При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, ст. 122-4 КУпАП та ч. 4 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Бутенка Олексія Андрійовича - залишити без задоволення.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик