ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Потоцький В.П., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , подану на постанову судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, і за його вчинення накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Згідно з постановою районного суду, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 11.01.2024 року о 22 год. 15 хв., діючи в складі групи осіб спільно із громадянином ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону України в Республіку Молдова поза пунктами пропуску через державний кордон України, у зв`язку з чим був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» у контрольованому прикордонному районі на напрямку 0107/06 прикордонного знаку, на відстані 25000 метрів від лінії державного кордону на території Сокирянської ОТГ Дністровського району Чернівецької області.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

ЄУНСС: 722/118/24 Головуючий в І інстанції: Унгурян С.В.

НП: 33/822/127/24 Головуючий в апеляційній ін-ції : Потоцький В.П.

Категорія: ч.2 ст.204-1 КУпАП

На вказане рішення районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року, а провадження у справі щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки районний суд не з`ясував усі фактичні обставини у справі та не надав належної оцінки доказам, наявним у матеріалах справи у їх сукупності.

Зазначає, що був затриманий працівниками ДПСУ на стаціонарному посту Новодністровської ГЕС у контрольованому прикордонному районі на напрямку 0107/06 на відстані 25000 метрів від державного кордону за відсутності документів, що посвідчують особу.

Також вказує і на те, що працівників ДПСУ перевищили свої службові обов`язки, оскільки з їх боку застосовувався психологічний тиск та погрози фізичного насильства.

Стверджує, що був затриманий працівниками ДПСУ з 22 години 11.01.2024р. до ранку 12.01.2024р. Крім того, працівники ДПСУ вилучили його мобільний телефон та переглянули інформацію, яка міститься на пристрої, що суперечить закону про захист персональних даних.

У судове засідання особа, яка подала скаргу, - ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому його неявка у відповідності до ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить такого висновку.

Згідно зі ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином не були дотримані.

Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Як вбачається з матеріалів справи, як докази вчинення правопорушення, матеріали справи містять лише протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №130816 від 11 січня 2024 року, протокол про адміністративне затримання від 11 січня 2024р., протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 11 січня 2024 року, а також письмові пояснення ОСОБА_1 та пояснення старшого прикордонного наряду «контрольний пост» старшого сержанта ОСОБА_3 .

Разом з тим, приймаючи рішення, районний суд залишив поза увагою, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_1 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було виявлено на відстані 25000 метрів (тобто 25 км) до лінії державного кордону, на території Сокирянської ОТГ Дністровського району Чернівецької області, у контрольованому прикордонному районі.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, маршрут руху ОСОБА_1 разом із іншими особами та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до правопорушення, яке ставиться йому у провину, суду не надано.

Поряд з цим, із протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення документів від 11 січня 2024 року вбачається, що у ОСОБА_1 не вилучались жодні речі та документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону (а.с.3).

Із письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він разом ОСОБА_4 прямував з Вінницької області у с.Бузова на маршрутному транспортному засобі та під час перевірки на блокпосту документів та з`ясування обставин в`їзду в сторону державного кордону не зміг пояснити мету перебування в контрольованому прикордонному районі (а.с.4).

Аналізуючи вказані письмові пояснення, апеляційний суд звертає уваги, що вони не засвідчені підписом ОСОБА_1 . Крім того, такі не містять жодних відомостей про те, що останній мав намір незаконно перетнути державний кордон України.

Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення як і протокол про адміністративне затримання від 11 січня 2024 року та пояснення старшого сержанта ОСОБА_3 самі по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Інші докази, які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону, матеріали справи не містять.

Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо доводів ОСОБА_1 про перевищення працівниками ДПСУ своїх службових обов`язків, то такі не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, оскільки доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять та апелянтом не надано.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішеннях від 07.11.2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У п. 43 рішення ЄСПЛ від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), сформовано висновок згідно з яким «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України, принцип презумпції невинуватості особи полягає в тому, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, не доведена належними, допустимими та достовірними доказами, а висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, передчасним та ґрунтується лише не припущеннях.

За вказаних вище обставин, постанову суду слід скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Сокирянського районного суду Чернівецької області від 16 січня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду В.П. Потоцький