СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 3/759/7810/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю. розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м. Києва надійшли матеріали справи щодо притягнення ОСОБА_1 за правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до даних протоколу серії ЕПР1 №153923 від 19.10.2024 р. ОСОБА_1 19.10.2024 р. о 01:30 год. у м.Києві по вул. Зодчих, 28 керував транспортним засобом «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, дуже розширені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду у лікаря нарколога відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Кривошей О.Ю. просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Факт керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння заперечує. Керування транспортним засобом викликано виключно необхідністю терміново розшукати брата дружини - ОСОБА_2 , який проживає разом з подружньою парою. Ввечері 18.10.2024 останній не прийшов додому до початку комендантської години, його телефон був вимкнений, а тому, дружина ОСОБА_3 попросила свого чоловіка розшукати брата. ОСОБА_1 , розуміючи, що пішки йому буде надзвичайно складно займатись пошуками, попросив у знайомого ОСОБА_4 надати належний йому автомобіль «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 для пришвидшення пошуку. Небезпека, у якій міг опинитись ОСОБА_2 та хвилювання дружини спонукали до рішучих дій.

Суд, заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та долучені до неї докази, доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП суддя зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від установленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком)визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 19.10.2024 р. ОСОБА_1 19.10.2024 р. о 01:30 год. у м.Києві вул. Зодчих, 28 керував транспортним засобом «Mersedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_2 .

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом із тим, з доданого до протоколу відеозапису, який був досліджений судом, вбачається, що не була дотримана процедура відсторонення від керування, що дає підстави для сумніву перебування особи у стані наркотичного сп`яніння.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, не зазначено чи мало місце відсторонення від керування автомобілем, в той час, як відповідно до п. 1 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року N 1395, - у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом надається можливість керування цим транспортним засобом уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії, та може бути допущена до керування транспортним засобом і на виконання вимог ст. ст. 265-2,266 КУпАП у разі виявлення особи, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, поліцейські зобов`язані були вчинити дії, які унеможливлюють подальше керування цією особою транспортним засобом. Проте матеріали справи про адміністративне правопорушення не місять акту приймання автомобіля іншою особою, відповідальною за її зберігання.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

В ході розгляду справи суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності. Зокрема, він діяв для усунення небезпеки, яка за усвідомленням ОСОБА_1 загрожувала життю та здоров?ю брата дружини ОСОБА_2 і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Факт того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, долученими захисником Кривошеєм О.Ю., а також показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що ретельно перевірені, співставлені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я іншій особі не могла бути усунута іншими дієвими засобами. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення адвоката Кривошея О.Ю., відсутність доказів, які б спростовували позицію останнього, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності.

Згідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 , діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд доходить висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 24, 221, 276, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 289, 290 КпАП України.

Суддя І.Ю. Єросова