Провадження №: 3/752/8555/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Вдовиченко О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

24.09.2024 року о 09.00 год. гр. ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, а саме нецензурно лаявся та погрожував своїй дружині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, тобто вчинив дії, за які відповідальність передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дійсно він 24.09.2024 року перебував за адресою: м. Київ, пр-т Голосіївський 97-А, Навчально-реабілітаційний центр «Ноомед», і прийшов туди з єдиною метою побачити свою дитину ОСОБА_3 , яка в центрі відвідує психолога, оскільки матір дитини та її бабуся з початку вересня 2024 року чинять перешкоду у спілкуванні дитини з ним. Знаходився в даному центрі, чекав закінчення заняття, щоб ще раз побачити дитину. Під час перебування в центрі він знаходився в коридорі разом із своєю дружиною. Не заперечував той факт, що він намагався спілкуватись з дружиною, проте остання подзвонила своїй матері, яка також приїхала до центру та викликала поліцію. Зауважував, що як такого конфлікту безпосередньо з дружиною в нього не було, що ніякого психологічного тиску на дружину не здійснював, конфліктів з нею не було. Вважає, що дружина перебуває під впливом її матері, яка налаштовує її та дитину на конфлікт з ним. В підтвердження своєї позиції надав суду письмові пояснення, а також відеозаписи з мобільного телефону, зроблені в період часу що зазначений в протоколі. ОСОБА_1 разом із своїм захисником просили закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Також в судове засідання з`явилась потерпіла ОСОБА_2 , яка вказала, що дійсно 24.09.2024 року вона перебувала з дитиною у реабілітаційному центрі «Ноомед». Туди з`явився її чоловік, який в черговий раз намагався виясняти стосунки. Такі дії зі сторони чоловіка вважає систематичним переслідуванням, він постійно телефонує їй починаючи з 8-ої ранку і закінчуючи 10-ю годиною вечора, будь-які доводи не чує. Наразі вони знаходяться в стані розлучення, спілкуватись з ним вона не хоче. Вважає такі його дії психологічним насильством та тиском на неї. Зазначала, що коли стосовно ОСОБА_1 склали терміновий заборонний припис строком на 10 днів, вона хоча б могла спокійно жити.

Представник потерпілої просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши матеріли адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пунктів 3, 14 ст. 1 ЗУ « Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У п. 56, 57 справи «Левчук проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що у своїй Рекомендації Rec(2002)5 від 30 квітня 2002 року про захист жінок від насильства Комітет міністрів Ради Європи зазначив, inter alia, що держави-члени мають впроваджувати, розробляти та/або вдосконалювати у разі необхідності національну політику, спрямовану на боротьбу з насильством, ґрунтуючись на принципах: максимальної безпеки та захисту потерпілих, підтримки та допомоги, внесення змін до кримінального та цивільного законодавства, підвищення рівня обізнаності громадськості, підготовки спеціалістів, які стикаються з проблемами застосування насильства щодо жінок, та профілактики; щодо домашнього насильства Комітет міністрів рекомендував державам-членам кваліфікувати всі форми насильства у сім`ї як кримінальні правопорушення та передбачати можливість вжиття заходів, inter alia, для: надання суду можливості застосовувати тимчасові заходи, спрямовані на захист потерпілих; забороняти правопорушнику контактувати, спілкуватися з потерпілою або наближатися до неї, проживати або заходити до визначеного місця; карати за всі випадки недотримання заходів, накладених на правопорушника; та визначати обов`язкову послідовність дій для працівників поліції, а також медичних і соціальних служб.

У пункті 80 зазначеного рішення вказано, (…) якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само).

Повертаючись до матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суд констатує, що з пояснень потерпілої вбачається систематичність вчинюваних відносно неї дій психологічного характеру, які впливали на її емоційний та психічний стан.

За таких обставин суд вважає що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, відміченими в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 549388 від 24.09.2024 року, рапортами співробітників поліції Голосіївського УП ГУНП в м. Києві та письмовими та усними поясненнями потерпілої.

Водночас, згідно ст. 22 КУпАП, при малозначимості вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

На підставі вищевикладеного та враховуючи особу ОСОБА_1 , ставлення його до вчиненого, відсутність наслідків від його дій, вважаю за необхідне звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за малозначимістю адміністративного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, ч. 1 ст. 173-2, ст.ст. 283-285 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП. та обмежитись усним зауваженням.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Суддя О.О. Вдовиченко