Справа №705/3009/24
3/705/1657/24 ПОСТАНОВА
22.11.2024 м.Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко Олена Іванівна, розглянувши матеріали, які надійшли з Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає по АДРЕСА_1 , військовослужбовця,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.05.2024 серії ААБ № 158852 ОСОБА_1 15.05.2024 о 19 год. 26 хв. в м. Умані по вул. Максима Залізняка, керував мотоциклом Ямаха АІ0442JA в стані алкогольного сп`яніння, а саме продув алкотестер Драгер, який показав 0,75 проміле, при допустимій нормі 0,20 проміле, чим порушив п. 2.9 а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак у суд не з`явився.
Від захисника ОСОБА_1 адвоката Клібанської А.І. надійшло клопотання, в якому вона вказала, що ОСОБА_1 не може з`явитися до суду, так як знаходиться в районі бойових дій. Вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнає, готовий понести покарання. Просила застосувати більш м`яку міру покарання ніж позбавлення водійських прав. Також додала повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про неможливість забезпечення явки ОСОБА_1 у судове засідання, у зв`язку з перебуванням у відрядженні з 29.05.2024 по теперішній час відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .
Крім того, 22.11.2024 до суду надійшло клопотання командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , у якому вказано, що 07.11.2024 до нього, як командира в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 звернувся командир окремого радіолокаційного взводу в/ч НОМЕР_1 капітан ОСОБА_1 з питання скасування відрядження в зону виконання бойових (спеціальних) завдань, в зв`язку з неможливістю розгляду Уманським міськрайонним судом в Черкаській області по адміністративній справі № 705/3009/24 в його відсутність. Вивчивши рапорт та заслухавши усні пояснення капітана ОСОБА_1 та заступника командира в/ч НОМЕР_1 з психологічної підтримки персоналу майора ОСОБА_4 , приймаючи до уваги виробничу необхідність, переконливо просив не позбавляти ОСОБА_1 водійського посвідчення, оскільки вищезазначений військовослужбовець є командиром виїздного підрозділу, що обслуговує РЕТ (радіоелектронну техніку) та постійно знаходиться у відрядженні для виконання бойових (спеціальних) завдань при залученні автотранспортних засобів. Що стосується адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 вину свою визнав, щиро розкаявся і готовий понести матеріальне покарання без позбавлення водійського посвідчення.
Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2.9 (а) ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до тесту, проведеного приладом Alcotest Drager 15.05.2024, встановлено наявність у видихуваному повітрі ОСОБА_1 0,75 проміле алкоголю.
У судовому засіданні був переглянутий відеозапис з місця вчинення правопорушення, що міститься на DVD-диску, який був долучений до матеріалів адміністративної справи, з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Alcotest Drager, результат якого показав 0,75 проміле алкоголю.
Таким чином, на підставі досліджених у справі доказів суд доходить висновку, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та його вину у вчиненому повністю доведено.
Вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 158852 від 15.05.2024, в якому викладені обставини вчинення адміністративного правопорушення; результатом алкотестеру Drager, який показав 0,75 проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; відеозаписом події, що мала місце 15.05.2024, який міститься на DVD-диску, доданому до матеріалів справи.
За наведених фактичних обставин справи судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п. 2.9 а ПДР, вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження в доказах, які містяться у матеріалах справи, повно та всебічно досліджених у сукупності та взаємозв`язку під час розгляду адміністративного матеріалу. Відтак до нього необхідно застосувати стягнення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З приводу застосування додаткового стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами щодо ОСОБА_1 суддя зазначає таке.
Чинний КУпАП не передбачає призначення більш м`якого стягнення чи звільнення від стягнення, яке визначене в санкції статті як обов`язкове основне чи додаткове.
Згідно зі ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
У п. 2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що:
- «адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз. 1 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);
- «суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз. 1 п. п. 2.5 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).
У п. 3 цього Рішення Конституційний Суд України вказав, що за ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст. 69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:
- «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз. 7 та 8 п. п. 4.2 п. 4 мотивувальної частини);
- «встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз. 6 п. 5 мотивувальної частини).
У ч. 2 п. 3.2. Рішення Конституційний Суд України зазначив, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 Митного кодексу України має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
У ч. 4 п. 4.2 Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що посутній аналіз наведених норм МК України і КУпАП, що регулюють відносини з притягнення особи до адмінвідповідальності за порушення митних правил, свідчить про те, що загалом ці норми мають розвивати, конкретизувати та деталізувати принципи Основного Закону України, зокрема принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, визначений ч. 2 ст. 61 Конституції України.
У ч. 2 та 3 п. 4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.
Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
У п. 4.5 Рішення Конституційний Суд України визначив, що позбавлення оспорюваним приписом ст. 485 МК України суб`єкта накладення адмінстягнення (митного органу) можливості індивідуалізації адмінстягнення з урахуванням усієї сукупності обставин справи, на думку Конституційного Суду України, унеможливлює реалізацію принципу індивідуалізації юридичної відповідальності під час притягнення особи до адмінвідповідальності на підставі ст. 485 МК України та не створює належного законодавчого підґрунтя для застосування домірних заходів до порушника митних правил.
Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що абз. 2 ст. 485 МК України суперечить ч. 2 ст. 61 Конституції України.
За таких обставин, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України; клопотання командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , службової характеристики ОСОБА_1 від 24.05.2024, згідно з якою останній характеризується виключно позитивно як мужній, дисциплінований, відданий Українському народові офіцер, який за свою мужність та високий професіоналізм проявлений під час повномасштабного вторгнення російської федерації був нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни», суд вважає за можливе застосувати аналогії закону ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Наведені обставини переконують суд, що автомобіль та право керування ним потрібні ОСОБА_1 для проходження служби в Збройних Силах України, з метою захисту країни від військової агресії рф, тому суд вважає за можливе не застосовувати такий вид додаткового стягнення як позбавлення права керування транспортними засобами.
Відтак, накладаючи адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винного, та вважає, що на нього слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст. ст. 33, 284, 287 КУпАП,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідно до вимог ст. ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, за винятком штрафу, що стягується на місці вчинення правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляції через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Єщенко