Номер провадження: 33/813/1999/24
Номер справи місцевого суду: 522/6182/24
Головуючий у першій інстанції Дерус А.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Берзіня Сергія Людвиговича, потерпілої ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу захисника Берзіня Сергія Людвиговича

на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року

встановив:

Постановою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 травня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн Вирішено питання щодо судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.03.2024 року, о 04:14 год., ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно дружини ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного характеру, чим завдав шкоду її здоров`ю.

В апеляційній скарзі захисник Берзінь С.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 вину у інкримінованому правопорушенні не визнає, оскільки у нього з дружиною трапився побутовий спір з приводу ведення домашнього господарства, у ОСОБА_2 трапилася істерика і вона викликала поліцію, потерпілу він не чіпав. Суд в основу оскаржуваної постанови поклав лише відомості, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, який на думку захисника, не підкріплений будь-якими належними і допустимим доказами, крім того, сам по собі протокол без підтвердження іншими належними та допустимим доказами, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій особи. Хоча у змісті протоколу про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують завдання фізичної шкоди здоров`ю потерпілої, зокрема висновок судово-медичної експертизи. Окрім заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які б підтверджували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №524/4668/17 зазначає, що рапорт поліцейського є недопустимим доказом вчинення домашнього насильства, оскільки правоохоронець є заінтересованою особою. Вина ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого адміністративного правопорушення, поза розумним сумнівом, не доведена.

Також в апеляційній скарзі захисник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що справу розглянуто судом без участі ОСОБА_1 , останній судом належним чином не повідомлявся про розгляд справи у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Берзінь С.Л. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не вчиняв відносно неї домашнього насильства, а тілесні ушкодження у неї виникли унаслідок падіння 17 березня 2024 року на підлогу з висоти свого росту.

Вислухавши ОСОБА_1 та захисника Берзіня С.Л. за доводами апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.

При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.

Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Так, 17 травня 2024 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 18 травня 2024 року і закінчився 27 травня 2024 року.

За положеннями ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.

Відповідно до положень ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Як убачається з матеріалів справи, відомостей на підтвердження вручення

ОСОБА_1 повістки про виклик до суду у судове засідання на 17 травня 2024 року, як і щодо вручення останньому копії оскаржуваної постанови суду матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене вище, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у порядку, передбаченому законом в судове засідання не викликався, справа розглянута без його участі, копію оскаржуваною постанови ОСОБА_1 отримав лише 19 липня 2024 року, з апеляційною скаргою його захисник звернувся 22 липня 2024 року, апеляційний суд вважає, що наведені захисником доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив із наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді, з огляду на таке.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Згідно з п.17 ч.1 ст.1 Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із скоєнням домашнього насильства фізичного характеру є встановлення тієї обставини, що неправомірна поведінкою кривдника, полягає, серед іншого, але не виключно, у вчиненні дій з нанесення потерпілій побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, унаслідок чого заподіюється шкода фізичному здоров`ю потерпілої.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №003935 від 13 квітня 2024 року убачається, що у графі склад адміністративного правопорушення, поліцейськими зазначено: «17 березня 2024 року о 04:14 год. за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насилля фізичного характеру відносно своєї дружини, своїми діями, а саме ударом в область потилиці рукою він завдав фізичного болю та страждань» (а.с.1).

Зазначений вище протокол про адміністративне правопорушення підписаний ОСОБА_1 без зауважень та внесення особистих пояснень.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17 березня 2024 року убачається, що ОСОБА_2 повідомила правоохоронцям такі обставини: 17 березня 2024 року близько 04:00 год. ранку за адресою м. Одеса,

просп. Гагаріна, 19а, її чоловік ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння наніс їй тілесні ушкодження. Також зазначено, що потерпілій було нанесено удари руками в область голови та тулуба, заподіяно тілесні ушкодження. Цей документ підписано ОСОБА_2 , як заявницею (а.с. 7-9).

Надаючи письмові пояснення правоохоронцям, ОСОБА_2 зазначила, що 17 березня 2024 року близько 04:30 год. її чоловік ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння наніс їй тілесні ушкодження, а саме наніс їй удари руками в область голови та тулуба чим завдав фізичного болю (а.с. 10).

З письмових пояснень, наданих поліцейським 17 березня 2024 року, ОСОБА_1 повідомив, що приблизно о 00:00 год. він зі своєю дружиною ОСОБА_2 на побутовому підґрунті мав конфлікт, та не пам`ятає чи застосовував фізичну силу, оскільки був у стані афекту (а.с. 21).

Згідно довідки №5646 від 17 березня 2024 року, виданої КНП «Міська Клінічна лікарня №1» ОМП убачається, що 17 березня 2024 року о 06:10 год ОСОБА_2 звернулася до відділення екстреної медичної допомоги. За результатами медичного огляду встановлено діагноз забій м`яких тканин правої вушної раковини. Забій м`яких тканин голови та обличчя. Надано допомогу огляд, консультація нейрохірурга. Рекомендовано амбулаторне лікування (а.с. 11).

Із викладеного убачається, що на місці події у присутності правоохоронців,

ОСОБА_2 прямо вказала на свого чоловіка ОСОБА_1 , як на особу, яка нанесла їй удари по голові та тулубу, унаслідок чого було заподіяно фізичний біль. Наявність у потерпілої тілесних ушкоджень у зазначених вище частинах тіла підтверджується довідкою медичного закладу, складеної за результатами проведення огляду ОСОБА_2 . З письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що останній не заперечував факт заподіяння дружині тілесних ушкоджень, визнав існування конфлікту між ним та потерпілою.

Наведене вище спростовує твердження сторони захисту щодо відсутності у матеріалах справи доказів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення, які слугують підтвердженнями завдання фізичної шкоди здоров`ю потерпілої.

Доводи захисника щодо відсутності у матеріалах справи висновку судово-медичної експертизи, апеляційний суд відхиляє, оскільки судово-медична експертиза проводиться з метою дослідження на підставі спеціальних знань матеріальних об`єктів, що містять інформацію про обставини справи, яка перебуває в провадженні органів дізнання, слідчого, прокурора чи суду, тобто підставою здобуття зазначеного вище джерела доказу є наявність кримінального провадження та прийняття уповноваженою службовою особою процесуального рішення з проведення судово-медичної експертизи.

Як убачається з матеріалів справи у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у зв`язку з цим внесення відповідної інформації до ЄРДР, матеріали справи зареєстровані в ІКС ІПНП ЄО за №3432, 3435 від 17 березня 2024 року для їх розгляду згідно Закону України «Про звернення громадян» або ж в порядку, визначеному розділом IV КУпАП (а.с. 2).

З огляду на те, що органом дізнання не вирішувалося питання про внесення відомостей до ЄРДР та відкриття кримінального провадження, відсутні правові підстави для проведення та призначення судово-медичної експертизи у справі.

При цьому, стороною захисту не спростовано інформацію, що зафіксована та викладена у довідці №5646 від 17 березня 2024 року, складеної КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, яка підтверджує наявність у потерпілої тілесних ушкоджень.

Стосовно вказаних вище пояснень потерпілої ОСОБА_2 , наданих під час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд зауважує, що такі повністю суперечать матеріалам справи, і встановленим суддею у справі обставинам та спростовуються зазначеними вище доказами, яким надано належну правову оцінку.

Крім того, переглядаючи справу в межах певних доводів апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд не приймає до уваги зазначену вище позицію потерпілої щодо інших фактичних обставин, які мали місце 17 березня 2024 року ані ж ті, що зафіксовані у вказаному вище протоколі про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 та інших доданих правоохоронцями до справи матеріалах, оскільки вказане свідчить про намагання потерпілої наразі посприяти ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення, і не є підставою для скасування прийнятого суддею рішення, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, при цьому потерпіла у свою чергу постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року не оскаржує.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Дослідженні судом докази, що містяться в матеріалах цієї справи поза розумним сумнівом свідчать про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме домашнього насильства фізичного характеру, вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_2 .

Іншими доводами апеляційну скаргу захисник не обґрунтовує.

Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до

ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для закриття справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є вірним.

Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ст. 247 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.

Керуючись ст. 294 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Берзіня Сергія Людвиговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.П. Лозко