Номер провадження: 33/813/2353/24
Номер справи місцевого суду: 506/544/24
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 -1 КУпАП.,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 290650, 08 червня 2024 року о 01.00 год. на східній околиці с. Вижине Подільського району Одеської області на відстані до 7000 м від лінії державного кордону України виявлено громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у групі осіб, в пішому порядку, з документами, що посвідчують його особу, здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України на вихід з України в Республіку Молдова в районі пп/зн №0434 на напрямку с.Вижине (Україна) с.Колосово (Республіка Молдова), поза встановленими пунктами пропуску, чим порушив ст.9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Постановою Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року, визнано винним ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП і піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 13600 грн., без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 03.09.2024 року ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204 -1 КУпАП та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

22.10.2024 на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначено, що наявними у справі доказами в достатній мірі та «поза розумним сумнівом» не підтверджується вина ОСОБА_2 у спробі перетину державного кордону України. Так, склад адміністративного правопорушення передбачає предмет правопорушення у вигляді «державного кордону України», тобто дії ОСОБА_2 можуть утворити склад вищезгаданого правопорушення при вчиненні активних дій, що безпосередньо свідчать про перетинання лінії державного кордону України. ОСОБА_3 на момент його виявлення перебував на великій відстані від лінії державного кордону України, а тому фізично не міг вчинити жодних дій, направлених на його перетин. Разом з тим, дії ОСОБА_2 не є спробою (замахом) на перетин державного кордону України, а фактично можуть вважатися підготовкою до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП. Проте законодавство про адміністративні правопорушення не містить такого поняття, як стадії вчинення адміністративні правопорушення: готування, замах та закінчене правопорушення, на відміну від кримінального законодавства, яке регулює споріднені правовідносини (ст.ст.13-15 КК України. Таким чином, законодавство України про адміністративне правопорушення передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за замах (спробу) на охоронювані законом правовідносини виключно у випадку, якщо такі дії прямо передбачені диспозицією відповідної норми закону, та взагалі не передбачає можливість притягнення особи за готування до вчинення адміністративного правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 06.11.2024 о 10:10 год. ОСОБА_1 та його захисник Музичук Є.А. не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляд справи.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинене групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень передбачених цією статтею.

Диспозиція статті має бланкетний характер, у зв`язку з чим встановлення складу адміністративного правопорушення регулюється спеціальним нормативним актом, що регулює порядок перетинання державного кордону України, яким є Закон України «Про державний кордон України».

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи, та підтверджується доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 290650 від 08.06.2024 (а.с.1);

- рапортом начальника групи моніторингу обстановки відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) від 08.06.2024, згідно з яким на східній околиці АДРЕСА_1 на відстані до 7000 метрів від лінії державного кордону України було виявлено 3 громадян України: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з документами, що посвідчують особу, без багажу, які мали намір незаконно перетнути Державний кордон України поза пунктами пропуску на вихід з України в Республіку Молдова на напрямку с. Вижине (Україна) с. Колосово (Республіка Молдова) в районі пп/зн 0434, чим порушили вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон» (а.с.2);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 08.06.2024, відповідно до яких, 26.05.2024 він мав намір незаконно перетнути державний кордон України в Республіку Молдова, щоб в подальшому знайти роботу за кордоном. Під час реалізації свого наміру він вирушив на транспортному засобі таксі(декілька разів з пересадками) в бік державного кордону України спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після висадки з таксі, інформацію щодо місця перетину державного кордону в обхід пунктів пропуску їм надавали за допомогою мобільного телефону, куди направляли інструкції. Під час руху до державного кордону їх було виявлено прикордонниками. Свою вину визнає повністю. До працівників державної прикордонної служби скарг та претензій немає (а.с.3);

- письмовими пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 08.06.2024 (а.с.5-6);

- витягом з бази даних ІТС «Ризик», згідно з яким відомості відносно ОСОБА_1 у вказаній базі даних відсутні (а.с.7);

- доповідною запискою про результати проведення перевірочних заходів з додатками (а.с.10-17);

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 року та порушенні ним вимог ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України», тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

У доповненнях до апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204 -1 КУпАП, передбачає предмет правопорушення у вигляді «державного кордону України», тобто дії ОСОБА_2 можуть утворити склад вищезгаданого правопорушення при вчиненні активних дій, що безпосередньо, так би мовити, «перетинають лінію державного кордону України», однак ОСОБА_3 на момент його виявлення перебував на великій відстані від лінії державного кордону України, а тому фізично не міг вчинити жодних дій, направлених на його перетин.

Проте зазначені доводи є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 інкримінується саме - спроба незаконного перетину державного кордону України у групі осіб поза пунктом пропуску через державний кордон України, що утворює самостійний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП.

Для кваліфікації дій за вказаною статтею не вимагається фактичний перетин лінії державного кордону України або наближення до державного кордону на певну визначену відстань.

Доводи ОСОБА_2 про те, що його дії не є спробою (замахом) на перетин державного кордону України, а фактично можуть вважатися підготовкою до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 КУпАП суперечать встановленим по справі обставинам.

Так, матеріали справи встановлено та не заперечується апелянтом, що ОСОБА_1 , маючи намір на незаконний перетин державного кордону, приїхав з м. Київ до м. Одеса та передав невідомій особі кошти у розмірі 5000 доларів США за подальшу допомогу та супровід щодо незаконного перетину державного кордону. В подальшому, для реалізації вказаного наміру, зустрівшись з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирушили в сторону державного кордону на таксі. Під час активних дій, з метою реалізації наміру незаконного перетину державного кордону на вихід з України в Республіку Молдова, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вийшовши з таксі, продовжили рухатися в пішому порядку та були затримані працівниками ДПСУ в районі пп/зн №0434 на напрямку с. Вижине (Україна) с. Колосово (Республіка Молдова), тобто на території контрольованого прикордонного району, яким відповідно до Постанови КМ від 03.08.1998 №1199, є територія Окнянянської територіальної громади Подільського району Одеської області.

Таким чином, за встановлених обставин, зазначені (активні) дії ОСОБА_1 утворють самостійний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП, а саме - спробу незаконного перетину державного кордону України у групі осіб поза пунктом пропуску через державний кордон України.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, факт визнання вини ОСОБА_1 на стадії оформлення адміністративних матеріалів, оцінюючи докази, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом додержані вимоги ст. 33 КУпАП.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Красноокнянського районного суду Одеської області від 22 серпня 2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова