Єдиний унікальний номер судової справи 462/7687/24
Номер провадження 3/462/2830/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП у Львівській області), електронна пошта: , місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відомостей про притягнення раніше до адміністративної відповідальності та про наявність встановлених законодавством України пільг немає (дані щодо особи зазначено згідно протоколу),

за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), -

встановив:

І. Рух справи.

УПП у Львівській області, 03.10.2024 року (вх. № 22393) звернулося у Залізничний районний суд м. Львова із матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

ІІ. Опис обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 136236 від 24.09.2024 року, ОСОБА_1 , 24.09.2024 року о 22 год. 20 хв. у м. Львові по вул. Садова, 2А, керував транспортним засобом «BMW X5», держаний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі, що підтверджується висновком лікаря № 002504 від 24.09.2024 року КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».Відеофіксація велась на нагрудні відеореєстратори 471708, 470356.

2.1. Правова кваліфікація діяння.

Так, стверджується, що ОСОБА_1 , порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху (далі ПДР). Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ІІІ. Щодо явки в судове засідання осіб, які приймають участь у справі.

ОСОБА_1 , будучи належно та завчасно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом скерування судових повісток на його адресу вказану у протоколі, у судове засідання не з`явився.

Задля забезпечення обізнаності ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення суд, вживаючи усіх залежних від нього заходів, додатково здійснював його повідомлення про судове провадження шляхом телефонограми суду (а.с. 13, 62, 63, 64).

Окрім цього, інформація щодо часу та місця розгляду зазначеної справи розміщувалась на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: https://zl.lv.court.gov.ua

Враховуючи, що за правилами ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, тому суд на підставі ч. 1 ст. 268 КУпАП вважає можливим розглядати дану справу за відсутності особи щодо якої складено протокол.

Так, враховуючи принцип судочинства, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, яким є охорона конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).

Така позиція суду узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України» (заява № 36665/02), яке набуло статусу остаточного та відповідно до якого у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. ЄСПЛ неодноразово наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ІV. Щодо правової позиції сторони захисту.

Уповноважений захисник ОСОБА_1 адвокат Петришин В. М., у судовому засіданні надав усні пояснення щодо обставин справи, просив суд під час розгляду справи прийняти рішення з врахуванням наявних у справі письмових доказів, а також просив суд провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Окремо суд приймає до уваги, що матеріали справи містять письмове клопотання уповноваженого захисника від 18.10.2024 року (вх. № 23543), із змісту якого вбачається, що останній просить суд провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності події та складу правопорушення, з огляду на наступне (а.с. 15-21).

Так, щодо алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , зазначив, що за словами останнього, він випив 200 мл червоного вина о 20 год. 00 хв. 23.09.2024 року. З відеоматеріалів вбачається, що ОСОБА_1 не погоджувався з оглядом на стан сп`яніння та з результатами медичного огляду, зокрема зазначив, що випив вино, більше ніж 24 години тому.

Окрім цього, із змісту вбачається, що ОСОБА_1 має сечокам`яну хворобу, відтак вживав лікарський засіб «Уролесан» (краплі оральні) з 12.09.2024 року по 24.09.2024 року, по 20 крапель тричі на день. Відповідно до медичних записів, препарат необхідно приймати протягом місяця. Склад «Уролесан» включає екстракти хмелю та материнки з 96% етанолом. Інструкція не вказує на вплив на здатність керувати транспортом. Останній прийом вказаного препарату відбувся 24.09.2024 року о 22 год. 10 хв. Зазначено, що ОСОБА_1 також приймав «Бронхолітин» (сироп) з 18.09.2024 року по 24.09.2024 року. Ліки містять 1, 7% етанолу, що у кожній дозі дає 0, 069 г алкоголю. Останній прийом вказаного засобу відбувся 24.09.2024 року о 21 год. 00 хв. Таким чином, уповноважений захивник додав, що вживання цих ліків могло вплинути на рівень алкоголю в організмі ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П51QM053708324 від 14.05.2024 року щодо газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», яким проведено огляд ОСОБА_1 , технічними характеристиками вказаного приладу передбачено допустиму похибку +/- 0, 04‰ - у діапазоні вимірювання від 0, 00‰ до 0, 4‰. Відтак, результат огляду у 0, 24‰ не може свідчити про перебування особи стані алкогольного сп`яніння, оскільки такий є в межах похибки.

Щодо керування транспортним засобом та допустимості доказів наявних у матеріалах справи, уповноважений захисник вказує на те, що за словами ОСОБА_1 , ввечері 24.09.2024 року він перебував на вул. Садова, проте близько 22 год. 15 хв. підійшов до свого автомобіля «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , щоб забрати документи, без наміру здійснювати поїздку. Уповноважений захисник у клопотанні зазначає, що через кілька секунд біля його автомобіля зупинився патруль поліції, однак у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом на момент зупинки, до того ж з відеоматеріалів вбачається, що автомобіль був нерухомий, а ОСОБА_1 вийшов з водійського сидіння. Однак, на відеозаписі не відображено також факту зупинки транспортного засобу, тому захисник зазначає, що пред`явлення вимоги особі, яка не керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння є незаконним, а відтак результати тестування не можуть бути використані для притягнення до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, у рапорті інспектора поліції зазначено, що у ОСОБА_1 були ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю, порушення координації, зміна кольору шкіри обличчя та порушення мови, однак з відеоматеріалів не спостерігалось цих ознак. Рапорт є внутрішнім документом і не є доказом відповідно до ст. 251 КУпАП. На противагу, з матеріалів відеозапису вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, відповідав на поставлені йому запитання, висловлював свої думки, але хвилювався та був подавлений у зв`язку із тим, що раніше не притягався до адміністративної відповідальності, не мав досвіду оформлення щодо себе адміністративного матеріалу, не був обізнаний в своїх правах та не розумів чому газоаналізатор показав 0, 31‰.

Зокрема, уповноважений захисник звернув увагу також на те, що з відеоматеріалів не вбачається, які були показники технічного засобу «Drager Alсotest 6820» при тестуванні, до того ж інспектори не роз`яснили ОСОБА_1 передбачені законодавством права та порядок проведення процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння до її проведення.

Зі слів ОСОБА_1 , він вживав 300 мл яблучного соку о 22 год. 05 хв. і лікарський засіб «Уролесан» близько 22 год. 10 хв., відтак це могло вплинути на результат тесту, проведеного у подальшому о 22 год. 20 хв.

Згідно ч. 1 ст. 266 КУпАП інспектори поліції повинні були відсторонити ОСОБА_1 від керування автомобілем, якщо є підстави вважати, що він перебуває в стані сп`яніння або під впливом ліків, проте у матеріалах справи відсутні докази відсторонення, відтак це може свідчити про те, що інспектори усвідомлювали, що ОСОБА_1 міг продовжити керувати транспортним засобом.

Окрім цього, із змісту клопотання захисника вбачається, що наданий поліцією відеозапис не може бути визнаний належним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 136236 не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено запис. Тому, протокол складений із порушенням вимог закону, а викладені в ньому відомості не можуть бути використані як доказ у суді. Зокрема відеоматеріали, що долучені до протоколу, не відповідають вимогам п. 5 розділу II Інструкції № 1026. Запис складається з 16 окремих фрагментів, що не дозволяє відтворити цілісну картину події, відтак такі фрагменти не можуть бути використані як доказ.

Щодо калібрування газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», прилад № ARHE-0184, за чек-квитанцією від 24.09.2024 року, останнє калібрування було проведено 10.10.2023 року, тобто більше ніж за 11 місяців до огляду ОСОБА_1 . Це ставить під сумнів достовірність результатів огляду, і такий чек не може бути належним доказом.

Окрім цього, захисник вказує на некоректне відображення температури в чек-квитанції (показник +26°C о 22 год. 23 хв.), зазначає на можливу технічну несправність приладу. За даними сайту sinoptik.ua, 24.09.2024 року температура у Львові коливалася від + 9°C до + 15°C після 21 год. 00 хв., зокрема із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 одягнений у футболку та безрукавку, а поліцейські у куртках, це підтверджує прохолодну погоду, відтак не узгоджується з температурою, вказаною в чек-квитанції.

Щодо порушення процедури проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я і оформлення його результатів, уповноважений захисник зазначив, що у відповіді КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 03.10.2024 року № 996 на запит адвоката Петришина В. М. щодо надання копії документів, які підтверджують дату проходження лікарем-наркологом ОСОБА_2 тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством (як це передбачено пунктом 3 розділу 3 Інструкції № 1452/735), зазначено, що проведення окремого спеціального навчання для лікарів-наркологів не є обов`язковим. Це свідчить про те, що лікар-нарколог ОСОБА_2 не проходила тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством і не мала права проводити огляд на стан сп`яніння.

На підтвердження порушення Інструкції № 1452/735 при проведенні огляду в КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» є факт, що огляд проводили двоє осіб, а саме: лікар-нарколог та медична сестра. З матеріалів відеозаписів вбачається, що медична сестра безпосередньо підготувала газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», запропонувала ОСОБА_1 продути трубку та зафіксувала результат, тоді як лікар лише вела документацію, складала акт та висновок.

У чек-квитанціях до газоаналізатора вказано анкетні дані лікаря ОСОБА_2 та її підпис, хоча вона не проводила огляд, так як це робила медсестра, чия участь не була зафіксована.

Згідно з Інструкцією № 1452/735, медична сестра не має права проводити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Отож огляд, проведений неуповноваженою особою, є порушенням встановленого порядку, і відповідно до п. 22 Розділу III Інструкції, такий огляд вважається недійсним, відтак висновок № 002504 від 24.09.2024 року, складений з порушеннями Інструкції № 1452/735 та не може бути використаний як доказ у суді.

Із відеозаписів та матеріалів справи випливає, що огляд ОСОБА_1 у медичному закладі проводився за допомогою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» шляхом продування, що дало результат 0, 24‰. У листі КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 03.10.2024 року № 996 зазначено, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 у медичному центрі включав клінічне обстеження та лабораторне дослідження з використанням газоаналізатора Alcotest 6820.

Окрім цього, уповноважений захисник звернув увагу на те, що ОСОБА_1 просив лікаря відібрати у нього біологічні зразки (сечу або кров) для експертного токсикологічного дослідження з метою визначення наявності та концентрації будь-яких спиртів, зокрема етилового. Однак лікар безпідставно відмовила йому, зазначивши, що огляд проводиться виключно за допомогою газоаналізатора Drager. Отже ОСОБА_1 , незгодний з результатами газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», був доправлений до медичного закладу, де його знову оглядали за допомогою того самого приладу, що, безсумнівно, є порушенням встановленого порядку. Огляд на стан сп`яніння в медичному закладі не повинен обмежуватися лише повторним використанням приладу, результати якого піддавалися сумніву. Застосування газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», який використовують працівники поліції при зупинці транспортного засобу, під час огляду в медичному закладі суперечить вимогам ч. 2 ст. 266 КУпАП. У цьому випадку змінюється лише місце проведення огляду (з місця зупинки автомобіля на медичний заклад), а не його метод (лабораторне дослідження біологічних зразків).

Отож з урахуванням заперечень ОСОБА_1 щодо результатів «Drager Alcotest 6820» лікар-нарколог мала оглянути останнього та провести лабораторні дослідження, а не лише обмежитись застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820», що свідчить про порушення порядку медичного огляду та недійсність висновку в силу положень п. 22 Розділу 3 Інструкції № 1452/735 та ч. 5 ст. 266 КУпАП, та, відповідно, його недопустимість як доказу.

Враховуючи наведене, захисник вважає, що викладені обставини свідчать про недоведеність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

V. Застосоване судом законодавство при розгляді справи (загальні принципи).

Згідно із ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Як зазначено в ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом.

При цьому, у відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду, тощо.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

VI. Досліджені у судовому засіданні докази.

У даній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення зазначеного адміністративного правопорушення у судовому засіданні досліджено такі докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 136236 від 24.09.2024 року (із пояснень якого вбачається, що останній вказав про те, що не згідний з висновком, приймає ліки);

- відеозаписи з нагрудних камер поліцейських;

- тест на алкоголь «Drager Alcotest № 6820 ARHE 0184», з якого вбачається, що результат № 1991 від 24.09.2024 року є позитивним 0, 31‰;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.09.2024 року;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції № 002504;

- рапорт від 24.09.2024 року.

VII. Щодо вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Положеннями п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам роз`яснено, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Диспозицією ст. 130 КУпАП передбачено, що керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - передбачає адміністративну відповідальність.

Отже об`єктивна сторона ч. 1 ст. 130 КУпАП характеризується такими діяннями: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів та 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну Поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У п. 1.9 ПДР становлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно положень п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. п. «а» п. 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2 Загальних положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п. 3 ч. 1 зазначеної Інструкції ознаками алкогольного (наркотичного) сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Пунктом 6 ч. 1 визначено, що огляд проводиться двома альтернативними способами: - поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; - лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Отже поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані, зокрема, алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Так, поліцейський зобов`язаний запропонувати водію транспортного засобу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, а у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, провести такий огляд в найближчому закладі охорони здоров`я.

Відповідно п. 8 Р. І Інструкції, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Згідно п. 22 Р. ІІІ Інструкції, висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Серед іншого необхідно вказати, що п. 3.5 Р. ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року № 100 встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Згідно вказаної Інструкції під час виконання своїх повноважень поліцейським забороняються: 1) самовільне видалення відеозаписів з носіїв відеозапису, заміна цих носіїв, зміна їх системної дати та часу; 2) примусове виключення відео реєстраторів, у тому числі на вимогу сторонніх осіб; 3) перешкоджання здійсненню фото - і кінозйомки, відеозапису; 4) використання носіїв відеозапису у випадках, не пов`язаних із здійсненням ними повноважень поліції; 5) копіювання, передання інформації з відповідних носіїв стороннім особам.

За загальним правилом, відповідно до положень ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У справі Проніна проти України, № 63566/00 від 18.07.2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Також, як у справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9.06.2005 року ), так і в справі «Фрізен проти росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

VIIІ. Висновки суду.

Так, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

При цьому у процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Юридичний склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами адміністративного права сукупність ознак, при наявності яких те чи інше протиправне діяння можна кваліфікувати як правопорушення. Отже, склад правопорушення містить чотири необхідні елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт та суб`єктивну сторону правопорушення.

Повнота і цілісність цієї системи є необхідною умовою для притягнення особи до юридичної відповідальності. Відсутність хоча б одного з елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є правопорушенням.

Суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є водій транспортного засобу, а обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - є саме керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, під час розгляду справи судом досліджено, у тому числі відеозаписи, що містяться у матеріалах справи.

Cуд вважає необхідним зазначити, що до матеріалів справи долучено два диски із відеозаписами. Як вбачається із долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів на них зафіксовано подію у вечірній період доби 24.09.2024 року за наслідками розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відео із місця вказаної події розпочинається із того, що працівники поліції підійшли до автомобіля через те, що номерний знак не був належним чином освітлений. Під час бесіди з ОСОБА_1 працівники поліції звернули увагу на його зовнішній вигляд, зокрема на червоний колір обличчя ОСОБА_1 . Це викликало підозру щодо можливого підвищеного артеріального тиску або ймовірних ознак алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, поліцейські запропонували водієві пройти тестування за допомогою «Drager Alcotest № 6820», на що водій погодився. Тест на алкоголь «Drager Alcotest № 6820 ARHE 0184» встановив позитивний результат 0, 31‰. У подальшому, після отримання результату інспектори запитали останнього, чи згоден він з отриманим результатом, на що він висловив незгоду та заявив, що бажає пройти додаткове тестування у медичному закладі. Окрім цього, вбачається, що останній двічі повідомив, що ввечері вжив лише один бокал вина. У подальшому, в медичному закладі ОСОБА_1 виконував вказівки лікаря, після цього йому було знову запропоновано пройти тестування на визначення алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора, так, перший результат не був зафіксований на відеозаписі, однак при другому тестуванні показник склав 0, 24‰. Однак з відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 запропоновано відбір зразків біологічного середовища для лабораторного дослідження, які мають відбиратися у дві ємності.

Так, згідно п. 8-17 Р. 3 Інструкції метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння. Використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. За збереження та транспортування ємностей з біологічним середовищем до іншого закладу охорони здоров`я, цілісність пломбування відповідає заклад охорони здоров`я, у якому проводився відбір біологічного середовища. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу. Якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений. За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4), видається на підставі акта медичного огляду. Зміст висновку щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння повідомляється оглянутій особі в присутності поліцейського, який її доставив, про що робиться запис у вищезазначеному висновку.

Також, суд приймає до уваги той факт, що під час експлуатації приладу «Драгер» відсутні відомості про дотримання процедури його використання, зокрема під`єднання нового мунштука, здійснення попереднього забору навколишнього середовища, режим відбору повітря (автоматичний, ручний), наявність біля алкотестеру мобільних пристроїв, інших передаючих станцій. Слід відзначити, що аналізатор має два режими відбору повітря автоматичний та ручний. Зокрема, аналізатор дозволяє виконати відбір повітря й в пасивному режимі. Відтак незрозумілим суду є який саме режим роботи алкотестера вибрав медичний працівник та чи не впливали на результати алкотестеру інші фактори. Ці сумніви тлумачаться на користь особи, що притягається до відповідальності. При цьому експлуатаційними обмеженнями для використання алкотестеру «Драгер» є те, що у навколишньому повітрі не повинно бути парів алкоголю, розчинників (дезинфікуючих засобів), а також не слід підносити аналізатор близько до антени мобільного телефону і передаючих станцій, для кожного обстежуваного має бути використаний один мунштук.

Суд вважає необхідним зазначити, що з наявних у матеріалах справи відеозаписів вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, водій ОСОБА_1 поводив себе адекватно, відповідав на поставлені йому запитання, висловлював свої думки, його поведінка цілком відповідала обстановці.

Також переглядом відеозапису встановлено, що інспектором поліції, не було названо водію жодної із ознак алкогольного сп`яніння. З відеозапису не вбачається тремтіння пальців рук, поведінка відповідає обстановці, мова зрозуміла та чітка.

Відповідно до п. 3 ч. 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735 ознаками алкогольного (наркотичного) сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

У п. 10 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 136236 «Технічний засіб відеозапису» зазначено: 471708, 470356. Проте суд наголошує те, що у протоколі не вказана марка технічного пристрою, за допомогою якого здійснювався запис правопорушення, відсутні відомості про його сертифікацію, де саме він був розміщений, тощо.

Відповідно до п. 5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Отож як вбачається, відеореєстратор поліцейського повинен бути увімкнений від самого початку контакту з особою до закінчення складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно цієї особи.

Суд приймає до уваги правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 15.11.2018 року № К/9901/1403/17 (справа №524/5536/17) у якій, зокрема вказано, що: «суди попередніх інстанцій вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис».

Згідно п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0, 2 проміле.

Відповідно до технічних характеристик приладу «Drager Alcotest 6810» границі допустимо похибки в робочих умовах для масової концентрації алкоголю у видихуваному повітрі: абсолютна похибка +/- 0, 02 проміле - у діапазоні від 0 до 0, 2 проміле, відносна похибка: +/- 10% - у діапазоні понад 0, 2 проміле; для масової концентрації алкоголю в крові: абсолютна похибка: +/- 0, 04 проміле - у діапазоні від 0 до 0, 4 проміле; відносна похибка: +/-10% - у діапазоні понад 0, 4 проміле.

Технічними характеристиками вказаного приладу передбачено похибку, у тому числі, в залежності від температури навколишнього повітря, зокрема при температурі від 25, 0°C до 50, 0°C зазначено можливу похибку вимірювання. Загальною похибкою приладу є, в діапазоні вимірювання від 0, 00‰ до 0, 40‰ = ± 0, 04‰, в діапазоні вимірювання від 0, 40‰ до 5, 00‰ = ± 0, 04%.

Згідно з роздруківкою результату тестування на стан сп`яніння, яке проведено за допомогою приладу «Drager Alcotest 6810», результат тесту становить 0, 31‰. При цьому температура у чеку відображена + 26°C.

Так, суд звертає увагу на те, що вказане тестування проводилося у вечірній час, а саме о 22 год. 20 хв. 24.09.2024 року. При цьому, згідно відкритих відомостей з мережі Інтернет, 24.09.2024 року температура повітря у м. Львові коливалась від + 9…+ 25 °С, до того ж після 21 год. 00 хв. температура повітря становила не більше + 15 °С.

Також суд зазначає, що у роздруківці результату тестування на алкоголь не міститься записів про те, додатком до якого протоколу така є.

Щодо тверджень захисника про калібрування газоаналізатора Drager Alcotest 6820, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» дано визначення наступних термінів: 10) калібрування - сукупність операцій, за допомогою яких за заданих умов на першому етапі встановлюється співвідношення між значеннями величини, що забезпечуються еталонами з притаманними їм невизначеностями вимірювань, та відповідними показами з пов`язаними з ними невизначеностями вимірювань, а на другому етапі ця інформація використовується для встановлення співвідношення для отримання результату вимірювання з показу; 17) періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); 18) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Статтею 17 вказаного Закону врегульовано порядок Повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, згідно якої передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Стаття 27 Закону врегульовує питання щодо калібрування засобів вимірювальної техніки.

Так, калібруванню в добровільному порядку можуть підлягати засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері та/або поза сферою законодавчо регульованої метрології. Калібруванню також підлягають вторинні та робочі еталони. Калібрування засобів вимірювальної техніки проводиться: науковими метрологічними центрами; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, акредитованими національним органом України з акредитації; метрологічними центрами, калібрувальними лабораторіями, які мають документально підтверджену простежуваність своїх еталонів до національних еталонів, еталонів інших держав або міжнародних еталонів відповідних одиниць вимірювання.

Калібрування вторинних та робочих еталонів проводиться в порядку, встановленому нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.

Таким чином, повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування - приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.

Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747 і становить 1 рік.

Долученою до матеріалів справи Інструкцією з експлуатації газоаналізатора «Alcotest 6820» (а.с. 29) визначено, що умовою правильної роботи приладу є суворе дотримання вимог, що наведені у розділі «Інтервали технічного обслуговування», яким передбачено інтервали технічного обслуговування приладу - перевірка калібровки (калібрування), яка має проводитися кожні шість місяців (п. п. 7.1 п. 7 Інструкції).

Як вбачається із роздруківки тесту Alcotest 6820, прилад № ARНЕ 0184, принтер № ARНЕ 0037, останнє калібрування приладу проводилось 10.10.2023 року (а.с. 2).

Тобто, даний прилад використовувався 24.09.2024 року з простроченим терміном обов`язкового шестимісячного калібрування, що є порушенням вимог п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння та Інструкції з експлуатації газоаналізатора Alcotest 6820.

Інших доказів, працівниками поліції, для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не надано.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої у ст. 62 Конституції України - презумпції невинності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

А згідно вимог ч. 2 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

За таких обставин, суд вважає, що суть правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки, суперечить практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, керуючись принципом презумпції невинуватості, згідно якого, крім іншого, усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягується до відповідальності, суд дійшов висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

IX. Судові витрати.

Згідно вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Водночас ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП не вбачається підстав для стягнення судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. 1, 9, 23, 33, 130, 247, 266, 276-285, 294 КУпАП, суд -

ухвалив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Порядок оскарження постанови суду.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко