Справа №478/621/24
Провадження № 33/812/403/24
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яку ухвалив Казанківський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Сябренко І.П. у приміщенні цього суду 02 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №482837 від 19 травня 2024 р. водій ОСОБА_1 19 травня 2024 р. о 20 год. 18 хв. керував транспортним засобом «ВАЗ-2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , у Баштанському районі Миколаївської області в смт Казанка по вул. Миру, біля буд. №127 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мовлення; порушення координації рухів. Від проходження огляду на предмет алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього рух.

Поліцейський кваліфікував такі дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік та стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

18 липня 2024 р. особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на вказану постанову та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї постанови.

Мотивуючи клопотання про поновлення строку, ОСОБА_1 зазначив, що строк на апеляційне оскарження пропущено у зв`язку з тим, що після проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду секретар надала йому розписку про отримання повного тексту рішення, щоб він її підписав. Вказує, що на вимогу секретаря він її підписав, але постанови не отримав. Лише 09 липня 2024 р. його представник ОСОБА_2 отримала повний текст постанови після її виготовлення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явилися.

Про час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку на адресу місця проживання, яка вручена йому особисто згідно відомостей із сайту Укрпошти 29 липня 2024 року, а також додатково телефонограмою. Причини неявки до апеляційного суду не повідомив.

Враховуючи наведені обставини щодо повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи відповідно, яке є належним відповідно до вимог частини 1 ст. 277-2 КУпАП, з урахуванням положень частини 1 статті 268, частин 5, 6 статті 294 КУпАП, апеляційний суд вважав за можливе розглядати його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у ОСОБА_3 за участі його захисника.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, вивчивши матеріали справи в межах, необхідних для вирішення клопотання, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Тому в розумінні положень статті 294 КУпАП строк, передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду справ про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

За такого поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку з апеляційною скаргою на постанову суду у справі про адміністративне правопорушення починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а поважність пропуску цього строку пов`язується із доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно нею протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в справах про адміністративні правопорушення сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Втім, оцінюючи обставини, на які посилається ОСОБА_1 , звернувшись із клопотанням про поновлення строку на оскарження постанови суду від 02 липня 2024 р., з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП України, слід врахувати, що вказаною нормою встановлено строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно.

Згідно матеріалів адміністративного провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було постановлено 02 липня 2024 р., судове засідання відбувалося за його участі та відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с.34) копія винесеної постанови йому була вручена того ж дня, а саме 02 липня 2024 р.

З огляду на положення статті 294 КУпАП щодо строку оскарження постанови суду останнім днем на подання апеляційної скарги було 11 липня 2024 року.

Апеляційна скарга на вищевказану постанову була подана ОСОБА_1 18 липня 2024 р., тобто поза межами строку, встановленого статтею 294 КУпАП.

Апеляційний суд не приймає як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначені ОСОБА_1 обставини з наступних міркувань.

Зокрема наведене ним у клопотанні суперечить положенням статті 294 ЦПК України, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови судом, а не дата отримання постанови захисником.

Крім того, суд враховує те, що особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 та його захисник Ляшенко М.Д. були присутніми під час проголошення оскаржуваної постанови та обізнані щодо її змісту, оскільки в судовому засіданні, а саме 02 липня 2024 р., проголошувався її повний текст. Але ОСОБА_1 не скористався своїм правом, не діяв розсудливо, не звернувся вчасно до суду з оскарженням вказаної постанови, звернувся лише 18 липня 2024 р., посилаючись на те, що в день винесення оскаржуваної постанови він її копію не отримував, отримав його представник лише 09 липня 2024 р. Посилання ОСОБА_1 на те, що в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови суду від 02 квітня 2024 р. не заслуховують на увагу, оскільки спростовується звукозаписом судового засідання.

Саме таке зволікання з реалізацією права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зі своєчасною подачею апеляційної скарги, мала наслідком подання апеляційної скарги з порушенням процесуального 10-ти денного строку.

Враховуючи, що діючим законодавством перебіг строку на апеляційне оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення пов`язаний не з моментом отримання її копії, а з днем винесення постанови суду, враховуючи присутність особи, відносно якої винесено постанову у судовому засіданні під час її винесення, то отримання її копії захисником 09 липня 2024 р. не може розцінюватись судом апеляційної інстанції як поважна причина пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду не свідчать про їх поважність, в зв`язку з чим відсутні законні підстави для його поновлення.

У справі «Індепендент ньюс енд медіа» та «Індепендент ньюспейперс» проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що юридична визначеність передбачає повагу до принципу остаточності рішень. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

Між тим у даній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності апеляційним судом не було встановлено особливих і непереборних обставин, які б перешкоджали апелянту оскаржити постанову Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 р. у передбачений ст. 294 КУпАП строк.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 294 КУпАП, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 липня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М.Базовкіна