ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/2884/24 Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 33/818/1125/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м.Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.,

за участю секретаря - Вакули Н.С.,

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Остропілець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн судового збору.

Постановою встановлено, що водій ОСОБА_1 12.04.2024 року о 23 год 43 хв у м. Дергачі Харківського району Харківської області по вул. Інтернаціональній, керував транспортним засобом «АЗЛК 2141» р/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Alkotest Drager ARLJ 0190 відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не з`ясовані усіх обставин, які підлягають з`ясуванню та не надана їм належна оцінка, а також було допущено формальний підхід при розгляді цієї справи. Зокрема, ОСОБА_1 наполягає на тому, що взагалі не керував транспортним засобом, у зв`язку з чим не був відсторонений від керування працівниками поліції, а також від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся. Крім того, сторона захисту вважає, що працівниками поліції було порушено порядок складання матеріалів про адміністративне правопорушення, а саме: до матеріалів справи долучено відеозапис, який не є безперервним та не містить відомостей щодо проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

У зв`язку з чим, просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того апелянт просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10.06.2024 року.

Враховуючи дію на території України режиму «воєнний стан», а також те, що апелянтом було пропущено незначний строк, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), а також з метою уникнення надмірного формалізму у реалізації зазначених прав, строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Остропілець В.І. підтримали подану апеляційну скаргу та надали пояснення на її підтримку. Зокрема сторона захисту посилалась на те, що матеріали справи не містять відомостей щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також про те, що водій від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся. Крім того, захисник наполягала на тому, що відомості відеозапису, а саме: час події не відповідає часу зафіксованому у протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.5, а саме: на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме:

відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №289100 від 12.04.2024 року, в якому зазначено факт керування 12.04.2024 року о 23 год 43 хв у м. Дергачі Харківського району Харківської області по вул. Інтернаціональній, керував транспортним засобом «АЗЛК 2141» р/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою Alkotest Drager ARLJ 0190 відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху.

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №289100 від 12.04.2024 року, в графі «пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено «відмовився». Будь-яких заперечень, інших пояснень чи зауважень щодо складеного протоколу, порушення його прав працівниками поліції ОСОБА_1 жодним чином не зазначив (а.с.1);

Відомостями довідки САП ХРУП №3 ГУНП в Харківській області встановлено, що ОСОБА_1 отримав водійське посвідчення НОМЕР_2 від 08.04.2003 року (а.с.7);

З відомостей направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння не проводився (а.с.4);

Згідно відомостями акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а саме: за позначеннями в графі «результати огляду на стан сп`яніння» встановлено, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 не проводився. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності відмовилась від підпису у цьому акті (а.с.3).

Відповідно до відомостей рапорту інспектора Соколова І. під час несення служби приблизно о 23 год. 43 хв під час патрулювання територією було виявлено транспортний засіб АЗЛК2141 номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у комендантську годину.

Автомобіль було зупинено на підставі Закону України «Про національну поліцію». Під час спілкування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, на що водій відмовився. (а.с. 5).

Згідно відомостей відеозапису вбачається, що автомобіль патрульної поліції тривалий час переслідував автомобіль у темну пору доби, у тому числі із застосуванням звукового сигналу «сирена» та гучномовця з вимогою зупинитись. Інших транспортних засобів на відео записі немає. Після зупинки переслідуваного транспортного засобу з водійської двері вийшов водій, який відмовився надавати працівникам поліції документи, а саме: посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Згодом водій цього транспортного засобу назвався ОСОБА_1 , 1973 р.н. З розмови водія та працівників поліції вбачається, що ОСОБА_1 прямує додому. Працівники поліції запитали водія про необхідність керувати транспортним засобом в комендантську годину, на що ОСОБА_1 відповів, що йому подзвонила дружина і просила терміново приїхати у зв`язку із тим, що у неї щось сталося. На питання працівників поліції чому водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння водій пояснив, що йому терміново потрібно було їхати до жінки. При цьому зазначив працівникові поліції: «А ти б не поїхав?». На зустрічне питання працівника поліції: «в стані алкогольного сп`яніння?» ОСОБА_1 відповів: «Так!»

Після чого працівниками поліції водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору. На таку вимогу працівника поліції ОСОБА_1 відповів: «Не буду нічого продувать!». Після цього працівниками поліції особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Від виконання цієї вимоги працівника поліції ОСОБА_1 ухилився, звертаючись до дружини: «От скажи… я відмовлятись не можу, проте маю, зобов`язаний..».

Зазначене свідчить, що ОСОБА_1 знає обов`язки, покладені на нього правилами дорожнього руху, як на водія щодо виконання законних вимог працівників поліції про проходження ним огляду на стан сп`яніння, однак свідомо їх не виконує.

Під час подальшого спілкування з працівниками поліції водій свідомо ухиляється від надання відповіді щодо проведення огляду в закладі охорони здоров`я відвертаючи тему розмови в іншу сторону.

При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте, ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про, що останні зверталися до суду в порядку (ст. ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб працівників поліції.

Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.

Отже, належить врахувати, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою. Разом з тим матеріали справи не містять відповідних відомостей. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів апелянта в цій частині.

Таким чином, саме відмова від проходження огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена ч.1 ст. 130 КУпАП настає в цьому випадку, саме за відмову водія від проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місті зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, що знайшло своє законне підтвердження у відомостях, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також у відеозаписі, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення.

Разом з цим суд апеляційної інстанції вважає належним зазначити, що приписи статей 130 та 266 КУпАП в їх невід`ємному взаємозв`язку встановлюють відповідальність за відмову від проходження огляду яка настає у випадку відмови водія від будь-якого, визначеного законом порядку, та запропонованого (в разі наявності підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням проведення його порядку. Відомостей про порушення проведення порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. Не надані таких відомостей і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід враховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Приписами абз. 4 п. 27 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду в їх релевантному зв`язку із вимогами ч.1 ст. 130 КУпАП в редакції, чинній на момент скоєння правопорушення, встановлено, що для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.

Правопорушення вважається закінченим з моменту відмови водія транспортного засобу від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. А тому, у працівників поліції виникають законні підстави для складання матеріалів про адміністративну відповідальність з моменту фіксування відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння в порядку встановленому законом незалежно від причин надання водієм такої відмови.

За таких обставин, враховуючи зміст пункту 2.5 Правил дорожнього руху, необхідно вважати, що водій, стосовно якого є підозри про перебування його у стані сп`яніння, саме зобов`язаний пройти огляд у встановленому законом порядку. Вказаний обов`язок водія спрямований на безпеку руху, тому факт відмови від проходження такого огляду законодавство кваліфікує як окреме правопорушення з правовими наслідками, як для перебування його у стані сп`яніння. Таке належить вважати цілком виправданим та логічним, оскільки в протилежному випадку, водії, відмовляючись від такого огляду, мали б можливість приховувати свій стан, і як наслідок уникати юридичної відповідальності.

З відомостей, наявних в матеріалах справи, а саме відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом та будучи зупиненим працівниками поліції, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора. Від надання прямої відповіді щодо вимоги поліцейського про проходження огляду в закладі охорони здоров`я, будучи обізнаним про свій обов`язок, передбачений п.2.5 правил дорожнього руху, ОСОБА_1 свідомо ухилився. Зазначене надало об`єктивних підстав працівнику поліції скласти відносно водія ОСОБА_1 протокол про адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Ці обставини, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення ААД№289100 та у долучених до нього доказах та надають підстав сторонньому спостерігачу вважати, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР, відмовившись виконати законну вимогу працівника поліції щодо проведення огляду на стан сп`яніння.

Доводи сторони захисту про те, що відеозапис доданий до оспорюваного протоколу є фрагментарним та не відповідає вимогами чинного законодавства є необґрунтованим у зв`язку із наступним.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відео фіксація є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, й обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №289100 від 12.04.2024 року, так й у долучених до нього доказах та не порушують вимог п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 року № 1026.

Поряд з цим належить зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення ААД№289100 містить посилання на те, що до нього додається відеозапис, а конверт із технічним записом події має реквізити протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , що свідчить про належність виконання працівниками поліції своїх обов`язків щодо складання матеріалів про адміністративне правопорушення та направлення його до суду. Разом з цим належить зазначити, що апеляційним судом досліджувався відеозапис, наданий на його запит, оскільки диск, що досліджувався у суді першої інстанції відповідно до акту від 22.07.2024 року було пошкоджено. Отримання копії цього запису не порушує вимог ст. 294 КУпАП, оскільки жодним чином не збільшує обсяг відомостей, які підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Крім того слід звернути увагу учасників судового розгляду на особливість правового статусу доказів у провадженні по справах про адміністративні правопорушення. Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключно національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі «будь-які фактичні дані» та не містить критеріїв недопустимості доказів.

За таких обставин, доводи сторони захисту в цій частині слід визнати необґрунтованими та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .

Щодо доводів сторони захисту про невідповідність часу відеозапису та час зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 належить зазначити наступне.

Оглянутим відеозаписом встановлено, що працівниками поліції впродовж певного часу переслідувався автомобіль у темну пору доби з використанням гучномовця та спеціального сигналу «сирена». На вимогу працівника поліції було зупинено автомобіль. З водійського місця вийшов водій, який відмовився надати працівникам поліції, визначені правилами дорожнього руху документи, однак в подальшому назвався ОСОБА_1 . Наявність інших транспортних засобів оглянутим відеозаписом не встановлено. Крім того, працівники поліції повідомляли водія щодо керування ним транспортним засобом в комендантську годину, що і стало підставою зупинки ОСОБА_1 . Аналогічні відомості наявні і у рапорті працівника поліції ОСОБА_2 (а.с.5).

Поряд з цим належить зазначити що відеозапис не є єдиним доказом у цій справі та оцінюється у сукупності з іншими відомостями, яким суд надає належну оцінку.

Крім того, матеріали справи про адміністративну відповідальність стосовно ОСОБА_1 не містять відомостей про те, що відносно останнього в той же день було складено інший протокол про адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП за аналогічних обставин.

Таких відомостей сторона захисту не надала і під час апеляційного розгляду цієї справи.

У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що зазначені у протоколі обставини відповідають дійсності та стосуються саме оспорюваної події, а відомості наявні у долучених до оспорюваного протоколу доказах, поза розумним сумнівом, свідчать про порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність.

Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять відомостей щодо проведення його огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатору є суб`єктивними оскільки від проведення такого огляду він відмовився відповідно до відомостей встановлених оглянутим відеозаписом.

Твердження сторони захисту про те, що працівниками поліції ОСОБА_1 не було роз`яснено прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП є суб`єктивним у зв`язку із наступним.

Згідно відомостей протоколу про адміністративне правопорушення ААД№289100 від 12.04.2024 року графа «Гр-ну роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП і повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Дергачівському районному суді Харківської області» є невід`ємною у своєму конструкційному позначенні. Тому, розписуючись у графі протоколу «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» особа, яка притягається до адміністративної відповідальності розписується також і у тому, що права та обов`язки, визначені у попередній графі їй також відомі.

У графі «особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи» зазначено «відмовився», що свідчить про те, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності було роз`яснено його права. визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП проте з невідомих причин ОСОБА_1 відмовився надавати свій підпис в тому числі і щодо роз`яснення йому прав.

Про обізнаність прав, передбачених ст. 268 КУпАП, свідчить також те, що ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до професійного адвоката саме до розгляду його справи судом першої інстанції, який здійснювала його професійний захист і у суді апеляційної інстанції.

При цьому слід зазначити, що працівниками поліції лише складається протокол про адміністративне провадження та збираються докази на підтвердження встановлених ним відомостей, а розгляд справи провадиться судом відповідно до ст. 221 КУпАП та переглядається судом апеляційної інстанції відповідно та порядку, передбаченому ст. 294 КУпАП.

Таким чином, під час розгляду цієї справи були дотримані всі норми, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а доводи апеляційної скарги в цій частині слід вважати суб`єктивними та не обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що водія не було відсторонено від керування є безпідставними та спростовуються відомостями протоколу. Згідно відомостей протоколу у графі «суть адміністративного правопорушення, опис установлених обстави» зокрема зазначено «Від керування транспортного засобу відсторонений».

Оцінюючи відомості доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмови особи, що притягається до адміністративної відповідальності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які обумовлюють необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновивши йому строк на апеляційне оскарження постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков