Справа № 366/3464/24
Провадження №3/366/2365/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 с-ще. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

її неповнолітнього сина ОСОБА_2 ,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від відділення поліції №1 (смт. Іванків) Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, працює приймальником харчової продукції в 1-му столичному хлібному заводі «Цар Хліб» (згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення), проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

Формулювання суті правопорушення, визнаного недоведеним.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 240888 від 18.11.2024, суть інкримінованого правопорушення зазначена таким чином:

23.10.2024 біля 15: 30 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухилилась від виконання передбачених законодавством ст. 150 СК України обов`язків щодо забезпечення належного виховання неповнолітній дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого ОСОБА_2 скоїв дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а саме перебуваючи в магазині АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_3 викрав одну упаковку напильників за ціною 150 грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.184 КУпАП.

Позиція учасників справи

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала проти обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Провину у вчиненому правопорушенні визнала та пояснила, що її син повернув взяті ним з магазину напильники продавцю відразу на місці вчинення крадіжки.

Неповнолітній ОСОБА_2 , якому роз`яснено положення ст. 63 Конституції України та обов`язок свідчити правдиво (його матір ОСОБА_1 не заперечувала проти надання пояснень її сином в її присутності), пояснив, що він зі своїм товаришем взяв напильники з незрозумілих для нього причин, пояснюючи такий вчинок «біс сплутав». Після того, як він залишив приміщення магазину, він зі своїм товаришем сидів в альтанці, що знаходилась поряд. З магазину вийшла продавець та побачила у нього напильники, які він їй на вимогу повернув. Також ОСОБА_2 пояснив, що на прилавку магазину вартість упаковки взятих ним напильників становила 150 грн.

Встановлені обставини та оцінка судді

Як зазначено у ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення має бути з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення у справі.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

У рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 року (заява №36673/04) зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Виходячи з практики застосування Європейським судом Конвенції, у випадку, якщо передбачені санкції є достатньо суворими, то судовий розгляд має відповідати принципу справедливості відповідно до статті 6 Конвенції.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із перелічених елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

При цьому, в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282.

Отже, доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 у справі № 454/247/23, суд не може визнати особу винною в діяннях, в яких вона не обвинувачувалась, оскільки це є порушенням вимог процесуального закону.

Більше того, визнання особою винуватою в діяннях, яке їй не інкримінувалося є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тобто порушенням права особи на справедливий судовий розгляд, оскільки такими діями суд перебирає на себе функції обвинувачення.

ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, відповідальність за яке настає у разі вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей слід розуміти, крім іншого, як обов`язок батьків виховувати дитину, аби остання поважала право інших людей на власність належного їм майна, не вчиняла дій щодо порушення такого права шляхом вчинення крадіжок, пошкоджень тощо.

Зміст диспозиції ч. 3 ст. 184 КУпАП дає підстави для висновку, що у справах про адміністративні правопорушення за цією частиною статті, окрім власне неналежного виконання батьками своїх обов`язків із забезпечення належного виховання дитини, підлягає доказуванню факт вчинення дитиною у віці від 14 до 16 років правопорушення, відповідальність за яке передбачено КУпАП.

Відсутність ознак складу правопорушення (окрім суб`єкта, що не досяг віку з якого настає адміністративна відповідальність), вчиненого неповнолітнім виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

ОСОБА_1 інкримінується неналежне виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого її син вчинив дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки на суму 150 грн., тобто правопорушення, яке підпадає під диспозицію ст. 51 КУпАП, однак він ( ОСОБА_2 ) не є особою, яка досягла віку, з якої настає адміністративна відповідальність (16 років (ст. 12 КУпАП)).

Відтак, доказуванню у цій справі підлягає:

спорідненість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як матері та сина;

вік ОСОБА_2 , який повинен бути не менше 14 та не більше 16 років в момент вчинення діянь, які мають ознаки крадіжки;

факт вчинення ОСОБА_2 правопорушення за ст. 51 КУпАП;

матеріальна складова правопорушення за ст. 51 КУпАП, вчиненого ОСОБА_2 у вигляді суми, на яку здійснено дрібну крадіжку, яка не має перевищувати 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (згідно з редакцією Закону № 3886-IX від 18.07.2024)

неналежне виконання ОСОБА_1 , як матір`ю, обов`язків щодо виховання сина в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зокрема, права власності на належне майно.

Суддею встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 , на час вчинення діянь, що містять ознаки крадіжки його вік становив повних 14 років.

Факт спорідненості як матері та сина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

Факт вчинення діянь, які містять ознаки крадіжки ОСОБА_2 23.10.2024 в приміщенні магазину ФОП « ОСОБА_4 » підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від 12.11.2024 та ОСОБА_2 від 18.11.2024.

При цьому, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували вартість викраденого майна ОСОБА_2 .

Відомості про те, що вартість викраденого майна становить 150 грн. міститься лише в протоколі про адміністративне правопорушення та письмових поясненнях ОСОБА_3 .

Суддя звертає увагу, що саме по собі, за відсутності підтверджуючих документів, зазначення вартості викраденого майна зі слів потерпілого/свідка не може бути достовірною інформацією про дійсну вартість викраденого майна, оскільки таке зазначення є орієнтовною суб`єктивною оцінкою вартості майна.

При цьому, з письмових пояснень ОСОБА_3 неможливо конкретизувати, чи така вартість (150 грн.) спричинена йому як вартість товару по ціні, по якій він сам його закупляв чи по ціні, за яку він її продавав в магазині.

У зв`язку з відсутністю належних документів про вартість дрібного викрадення майна, суддя приймає до уваги пояснення ОСОБА_2 , які він надав у судовому засіданні та які не спростовуються жодними доказами в частині того, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення вартість викраденого майна становить 150 грн., тобто вартість, за якою продавець здійснювала їх продаж.

Це в свою чергу ще більше ставить під сумнів достовірність вартості викраденого майна, оскільки сума в 150 грн. є сумою, встановленою продавцем для отримання прибутку за продаж товару, а не сумою, яка ним витрачена при закупівлі товару.

У цьому випадку вартість викраденого майна слід обраховувати з суми, яка витрачена потерпілим за закупівлю товару, а не суму, встановлену продавцем для подальшого отримання прибутку як різницю між вартістю закупівлі та вартістю продажу товару.

Оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів, матеріальний склад правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 є недоведеним, відповідно є недоведена наявність об`єктивної сторони складу правопорушення за ст. 51 КУпАП.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про недоведеність в діях ОСОБА_2 об`єктивної сторони складу правопорушення за ст. 51 КУпАП, яке є правопорушенням з матеріальним складом та виражається в наслідках у виді суми, на яку спричинено дрібну крадіжку.

Недоведеність таких обставин виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 184 КУпАП, оскільки в цих справах підлягає доказуванню факт вчинення неповнолітнім віком від 14 до 16 років правопорушення, відповідальність за яке передбачена КУпАП, тоді як недоведеність вартості викраденого майна виключає подію вчинення неповнолітнім дрібного викрадення чужого майна.

Одночасна доведеність вчинення неповнолітнім адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого визначена положеннями КУпАП та неналежність виконання батьками своїх обов`язків разом утворюють склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 184 КУпАП.

Недоведеність хоча б однієї з цих обставин виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені обставини, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Питання щодо судового збору суддя вирішує у відповідності до ст. 40-1 КУпАП, за якою судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Оскільки в цьому випадку провадження у справі підлягає закриттю, відповідно судовий збір слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 7, 40-1, 184, 245, 247, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян