Провадження № 3/734/2697/24 Справа № 734/4366/24
ПОСТАНОВА

іменем України

06 грудня 2024 року смт Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області Іванюк Т.І., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №233550 від 26.09.2024., ОСОБА_1 26.09.2024 о 08 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 умисно зачинив будинок та не впускав у нього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з котрою спільно проживає за вищевказаною адресою, чим вчинив домашнє насильство економічного характеру за ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у інкримінованому адміністративному правопорушення не визнав та показав, що 25.09.2024 Рекало Людмила, з якою він проживає, пішла до сусідки та повернулася на підпитку. Він їй зробив зауваження, після чого ОСОБА_3 залишила будинок і вдома не ночувала. Вранці він зачинив будинок і пішов до магазину, що в центрі села. О 08:30 зустрівся із старостою села, після чого поїхав в смт.Козелець у аптеку. Біля 13:00 до нього зателефонував поліцейський і попросив його негайно приїхати додому. Коли приїхав. Йому висунули звинувачення, що начебто він вчиняє домашнє насильство відносно ОСОБА_3 шляхом перешкоджання потрапити їй до будинку. Коли він спробував відчинити вхідні двері, то виявилося, що Людмила разом з сусідкою пошкодили замок. Жодного насильства по відношенню до Людмили не застосовував.

Із письмових пояснень ОСОБА_2 виходить, що 25.09.2024 її колишній чоловік ОСОБА_1 почав конфлікт, під час якого кидався битися, через що вона вимушена була піти до сусідки і залишитися там до ранку. 26.09.2024 побачила, що ОСОБА_1 кудись поїхав, тому вирішила повернутися додому, але вхідні двері їй не вдалося відчинити. Через це вона звернулася до поліції.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1ст.173-2КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У відповідність до Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, вбачається, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (стаття 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин вказаної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Вирішуючи питання відповідно до положень до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП, встановлено, що у протоколі не зазначена суть адміністративного правопорушення, і в порушення положень ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 не містить суті скоєного адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство економічного характеру, шляхом зачинення вхідних дверей будинку. При цьому останній пояснив, що дійсно вхідні двері зачинив, оскільки пішов з дому у магазин.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що вказані дії ОСОБА_1 призвели або могли реально призвести до наслідків, що передбачені у диспозиції ст. 173-2 КУпАП, тобто заподіяли або могли заподіяти шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно вимогст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положеньст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, будь-яких доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення ініціатором складення протоколу не надано, а тому констатація факту вчинення нею адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Такі докази не були здобуті судом і під час розгляду справи.

Згідно ст.247 п.7 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, тому на підставі п. 1 ст.247 КУпАП провадження слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 цього Кодексу.

Керуючись ст. 173-2 ч.1, 247, 266, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ч.1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд.

Суддя