Справа № 484/1794/24
Провадження № 3/484/993/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м.Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Мельничук О.В., за участі секретаря судового засідання Голубкової Н.М., особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , захисника адвоката Левицького С.О.,

розглянувши справу, яка надійшла до суду 02.04.2024 року від Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області,, громадянина України, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу серії ААД №784487 від 28.03.2024 року, 28.03.2024 р. о 02.37 год. в м.Первомайську по вул. Н.Яремчука, 15 водій ОСОБА_1 керував авто «BMW 525» д.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місті зупинки т/з, огляд проводився у медичному закладі КНП «ПЦМБЛ» у лікаря ОСОБА_2 зі згоди водія у встановленому законом порядку. Висновок лікаря ОСОБА_2 від 28.03.2024 р. №26.

За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності, на думку працівників поліції порушила п.2.9(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник Левицький С.О. категорично заперечувала проти протоколу про адміністративне правопорушення та просили суд закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, посилаючись на підстави викладені у письмових запереченнях (клопотанні) захисника Левицького С.О., що долучені до матеріалів провадження.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного переконання.

Згідно пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 Правил).

Невиконання вказаних правил утворюють склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Згідно ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частині 2 статті 251 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 ст. 7 КУпАП).

Згідно із ст. 245КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З аналізу статей 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП є: 1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого); 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, коли особі інкримінується керування транспортним засобом у стані сп`яніння або відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, може бути будь-яка особа, що досягла шістнадцятирічного віку (ст. 12 КУпАП), яка керувала транспортним засобом.

Тобто доказуванню підлягають такі обставини: 1) керування особою транспортним засобом та 2) перебування цієї особи у стані сп`яніння (наркотичного, алкогольного чи іншого) або відмова від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.

У постанові від 20 лютого 2019 по справі №404/4467/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Між тим, матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження факту керування водієм ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Під час вивчення протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №784487 від 28.03.2024 року було встановлено, що інспектор ВРПП Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області к-н поліції Нестерчук Станіслав Миколайович зазначив в ньому про те, що 28.03.2024 р. о 02.37 год. в м.Первомайську по вул.Н.Яремчука, 15 водій ОСОБА_1 керував авто «BMW 525» д.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння на місті зупинки т/з, огляд проводився у медичному закладі КНП «ПЦМБЛ» у лікаря ОСОБА_2 зі згоди водія у встановленому законом порядку. Висновок лікаря ОСОБА_2 від 28.03.2024 р. №26. Зазначене не відповідає дійсності так як за результатами дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 перебував в тверезому стані та він неодноразово пропонував співробітникам медичного закладу провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в інший спосіб здати кров, на що співробітники медичного закладу йому відмовили, що підтверджується відеозаписами з нагрудної камери поліцейського.

При вивченні висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 26 від 28.03.2024 р., було встановлено, що в ньому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Зазначене не відповідає дійсності так як за результатами дослідження біологічного середовища ОСОБА_1 перебував в тверезому стані, прилад Драгер продувати відмовився та неодноразово пропонував співробітникам медичного закладу провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в інший спосіб - здати кров, на що співробітники медичного закладу йому відмовили, що підтверджується відеозаписами з нагрудної камери поліцейського.

З огляну на наведене істотне порушення службовою особою закладу охорони здоров`я порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, дії ОСОБА_1 не можуть бути кваліфіковані як керування транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння.

Крім, того в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння до КНП «ПЦМБЛ» від 28.03.2024 року в графі результати огляду вказано «особа відмовилася у лікарні», що також фактично спростовує обставини, що до стану алкогольного сп`яніння викладені в протоколі серії ААД №784487 від 28.03.2024 року.

Таким чином суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №784487 від 28.03.2024 року відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП було складено на ОСОБА_1 протиправно, шляхом внесення до нього недостовірних відомостей.

За таких обставин, в матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або з ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 130 КУпАП, що в свою чергу не утворює склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на наведене, а також положення статті 62 Конституції України, суд приходить до висновку, що не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 130, 247, 251, 256, 280 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

СУДДЯ: О.В. Мельничук