Номер провадження 3/523/6847/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду міста Одеси Шурупов В.В., за участю секретаря судового засіданні Подуфалової А.С., захисника Попроцького Д.М., Ференца О.М., свідка ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Біляївського району Одеської області, одруженого, працюючого менеджером зі збуту у ТОВ «ГМ Карпати», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наданих до суду матеріалів справи, 10.10.2024 року о 20:30 годині, ОСОБА_2 керував транспортним засобом електросамокатом марки «М5 Pro», біля будинку №4А по вул. Сергія Ядова в м. Одесі, з ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), - від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на відповідний носій інформації, чим порушив п.2.5 «Правил дорожнього руху».

11.11.2024 року захисник ОСОБА_2 адвокат Попроцький Д.М. подав до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, а 19.11.2024 року в судовому засіданні клопотання про виклик свідка ОСОБА_1 .

В суді ОСОБА_2 свою провину не визнав та пояснив, що дійсно випив пива, проте за кермо не сідав, а поїхав разом із дружиною забрати електросамокат їх сина, який розрядився недалеко від будинку, а самостійно син не зміг би доставити електросамокат, оскільки його вага близько 40 кг. Від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовляся, а намагався пояснити працівникам поліції, що за кермом не був, а просто котив електросамокат, оскільки той був розряджений; електросамокат має сидіння, тому він пересував його шляхом відштовхування ногами, сидячи на ньому; скарг на дії поліції не подавав.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , свідка ОСОБА_1 , з`ясувавши думку захисника Попроцького Д.М. та дослідивши його клопотання, суддею встановлено, що винність ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, повністю доказана та підтверджується дослідженими матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №147656 від 10.10.2024 року, в якому наведені обставини порушення водієм ОСОБА_2 приписів п.2.5 «Правил дорожнього руху», за що він притягається до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. - 1);

- направленням на огляд ОСОБА_2 , як водія транспортного засобу, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. - 5);

- результатами відтворення під час вивчення матеріалів справи відеозаписів з портативних відеореєстраторів працівників поліції 470945 та 470629, у яких зафіксовано безперервний перебіг подій вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (час запису відмови на диску 20хв. 00сек) (а.с. - 6).

Також суд зауважує, що водій ОСОБА_2 притягається до адміністративної відповідальності не за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, підтвердженим за допомогою спеціальних технічних засобів або медичним висновком у встановленому законом порядку, а за фактом відмови вказаної особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, який вже сам по собі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Втім, суддею критично оцінюються надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_1 показання, оскільки вказана особа є дружиною ОСОБА_2 , а відтак зацікавлена у результатах розгляду справи, та на додаток до цього, - не була не була безпосереднім учасником або очевидцем спілкування її чоловіка з працівниками поліції після його зупинки та відмови першого від проходження огляду на стан сп`яніння.

Разом із тим, оцінюючи доводи захисника Попроцького Д.М. щодо закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, викладені ним у письмових запереченнях, суддя вважає їх неспроможними з огляду на таке.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 вказаного Кодексу встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В своєму клопотанні про закриття провадження захисник посилається на неможливість переконатися, згідно наданих відеозаписів, чи керував або котив ОСОБА_2 електросамокат або чи керував ним вказана особа або його син, який теж присутній на відеозаписі; ненадання особі сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки; нероз`яснення особі порядку застосування спеціального технічного засобу; відсутність відмови вказаної особи від проходження огляду на стан сп`яніння; нероз`яснення особі його прав та обов`язків та відповідальність за відмову від проходження огляду; порушення працівниками поліції «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом №1376 від 06.11.2015 року та Інструкції «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженої наказом №1452/735 від 09.11.2015 року; незаконне складення протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, слід зауважити на тому, що ОСОБА_2 , який притягається до адміністративної відповідальності та свідок ОСОБА_1 під час надання пояснень в судовому засіданні не заперечували того, що на момент зупинки працівниками патрульної поліції, перший з вказаних осіб перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За п.2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 3 розділу IX «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, визначено, що направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103.

Згідно з п. п.2, 3, 4 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103, огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в закладах охорони здоров`я i оформлення його результатів визначено Наказом МВС України від 09 листопада 2015 №1452/735, про затвердження Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратiв, що знижують увагу та швидкість реакції», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 №1413/27858.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: а) запах алкоголю з порожнини рота; б) порушення координації рухів; в) порушення мови; г) виражене тремтіння пальців рук; ґ) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; д) поведінка, що не відповідає обстановці.

В частині 1 ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Приписи ст.252 вказаного Кодексу встановлюють, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 2 ст. 266 КУпАП визначено, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків, а матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим доводи захисника в наведеній частині суддею відхиляються.

Водночас, пунктами 3, 5 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачено, що під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу працівниками поліції використовуються спеціальні технічні засоби, які мають зокрема сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, які пред`являються на вимогу особи, що оглядається.

Відтворений відеозапис обставин оформлення працівниками поліції матеріалів справи на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , відповідає вимогам ст.251 КУпАП, відповідно до якої доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Отже, надання поліцейськими до суду доказів є виконанням покладеного на них обов`язку і не свідчить про недопустимість таких доказів.

Зазначений відеозапис містить безперервний перебіг подій та стосується безпосередніх дій ОСОБА_2 . Вказаний відеозапис переданий до суду Управлінням патрульної поліції в Одеській області для розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо вказаної особи та зроблений з метою забезпечення доказів у справі відповідно до означеної норми закону.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, на початку запису ОСОБА_2 сидить на сидінні електросамоката, на якому увімкнене світло передньої фари та руками тримається за кермо, що свідчить про керування ним транспортним засобом та приведення його в рух в просторі.

Згодом після виявлення працівником поліції у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння та неодноразових пропозицій пройти огляд на стан сп`яніння, вказана особа не заперечувала факту керування електросамокатом та декілька разів зауважила, що немає підстави для такого огляду, оскільки електросамокат не є транспортним засобом, що також зазначив у поясненнях в протоколі та усно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння (час запису: 20хв. 00сек.).

Отже, надані ОСОБА_2 пояснення у суді з приводу того, що він не їхав на електросамокаті, а котив його, так як він був розряджений, та наведений у клопотання захисником довод щодо відсутності відмови від проходження огляду на стан сп`яніння спростовуються відтвореними під час вивчення матеріалів справи відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників поліції та поясненнями на них, а тому суддею до уваги не приймаються як безпідставні.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року по справі №404/4467/16-а зазначено, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в простірі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Разом із тим, означені вище доводи захисника та не доведення працівниками поліції освідуваній особі порядку використання спеціального технічного засобу також спростовуються відезаписами, за якими ОСОБА_2 вимоги щодо надання сертифікату відповідності та свідоцтва про повірку засобу вимірювальної техніки не висував, будь-яких скарг чи зауважень з приводу дій працівників поліції в цій частині не висловлював, а тому доводи захисника ОСОБА_3 у цій частині визнані суддею безпідставними та до уваги не приймаються.

Відсутність у відтвореному відеозапису чіткого відображення процесу оформлення направлення на огляд ОСОБА_2 , на чому зауважував захисник Попроцький Д.М., не впливає на висновки судді щодо доведеності провини першої з вказаних осіб, адже Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить такої вимоги.

Слід звернути увагу також на те, що будь-яких доказів про порушення законодавства працівниками поліції під час складення і оформлення матеріалів відносно ОСОБА_2 , в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) стороною захисту до суду не надано, а відтак твердження захисника Попроцького Д.М. щодо незаконних дій працівників поліції не підтверджуються належними та допустимими доказами та є необґрунтованими.

За ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані використовувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Слід зауважити на тому, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі викладеного та в силу положень ст.33 КУпАП, при визначенні міри адміністративного стягнення, суддя враховує характер та обставин інкримінованого правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що мало місце в умовах воєнного стану та збройної агресії рф проти України, ступінь вини ОСОБА_2 та його особу, а також приймаючи до уваги мету адміністративного стягнення, передбачену ст.23 зазначеного Кодексу, суддя доходить висновку про те, що з метою виправлення й попередження нових правопорушень, до вказаної особи єдиним можливим є застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно зі ст.40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись ст.ст.1, 8-9, 23, 27, 33, 34, 40-1, 130, 256, 268, 276-280, 283 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Накласти на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.40-1 КУпАП, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 605,60 гривень на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Зобов`язати ОСОБА_2 здати посвідчення водія на його ім`я до УПП в Одеській області ДПП.

У разі ухилення ОСОБА_2 від здачі посвідчення водія, яке посвідчує його право на керування транспортними засобами, то строк позбавлення її права керування усіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік, обчислювати з дня здачі або вилучення посвідчення водія уповноваженими працівниками Національної поліції України.

Копію постанови вручити захиснику Попроцькому Д.М. та для виконання ОСОБА_2 , направити для виконання до УПП в Одеській області ДПП, а також надати іншим заінтересованим особам.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя: В.В.Шурупов