Справа №592/9886/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 33/816/527/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 липня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/9886/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2024, якою на

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1

за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення,

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 просить скасувати постанову суді суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду, оскільки він бажав брати участь у розгляді справи і надати усні пояснення та через воєнний стан в Україні та небезпеку переміщення країною було ускладнено процес прибуття його на судове засідання. 31.01.2024 ОСОБА_4 направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи, проте воно проігнороване судом та не взяте до уваги, чим порушено права, передбачені ст. 268, 269 КУпАП.

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2024 на ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 130 КУпАП накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн із позбавленням права керування т/з строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 536,80 грн судового збору.

Згідно постанови судді, ОСОБА_4 07.06.2023 о 10:57 в м. Суми по вул. Магістратська, 22 керував т/з Kia Clarus д. н. з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком лікаря-нарколога КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» № 1085 від 07.06.2023, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Будучи відповідно вимог ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, при цьому від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_4 , що не протирічить вимогам КУпАП.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 046933 від 23.06.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що водій ОСОБА_4 керував т/з у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- висновком КНП Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» № 1085 від 07.06.2023 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння, згідно якого ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного сп`яніння;

- копією направлення на огляд ОСОБА_4 з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 07.06.2023;

- копією акту медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 1085 від 07.06.2023, згідно якого ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного сп`яніння;

- копією результатів дослідження біологічного матеріалу ОСОБА_4 № 2409-2413;

- відеозаписами з технічних засобів працівників поліції, на яких зафіксовано зупинку т/з під керуванням ОСОБА_4 та проходження ним огляду на стан сп`яніння.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_4 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані наркотичного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Разом з тим, відповідно п. 12 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», у разі наявності підстав вважати, що водій т/з перебуває у стані наркотичного сп`яніння, згідно з ознаками, визначеними в п. 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що розгляд справи відбувся без участі ОСОБА_4 , то вони задоволенню не підлягають, оскільки справа надійшла до суду першої інстанції 07.07.2023, а судовий розгляд вперше призначений на 11.07.2023, але 10.07.2023 від ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.

Наступне судове засідання, призначене на 23.08.2023, також не відбулося, оскільки від ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення судового засідання для надання йому можливості скористатися правовою допомогою.

До початку судового розгляду 11.09.2023 ОСОБА_4 подав клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання, а в судові засідання 15.11.2023, 12.12.2023, 09.01.2024 ОСОБА_4 не з`явився та кожного разу подавав клопотання про відкладення розгляду справи через воєнний стан, як і 31.01.2024.

Загальна тривалість провадження справи в суді першої інстанції складала близько чотирьох місяців, протягом яких судові засідання призначалися сім разів, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_4 , що допускається положеннями ст. 268 КУпАП, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р (далі Конвенція), «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). «Роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96).

У іншому своєму рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniуn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Таким чином, право ОСОБА_4 на доступ до суду не було обмежено таким чином чи такою мірою, що сама суть права була зведена нанівець. Таке обмеження відповідало §1 ст. 6 Конвенції, так як воно переслідувало легітимну мету, при цьому існувала розумна пропорційність між використаними засобами та поставленою метою.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_4 протоколу дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм та права і законні інтереси останнього.

Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Тобто КУпАП пов`язує строк притягнення особи до відповідальності саме із строком накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_4 вчинив правопорушення 07.06.2023, а постановою судді суду першої інстанції від 31.01.2024 на нього накладене стягнення, тобто в межах строку, передбаченого ч. 6 ст. 38 КУпАП. При цьому закінчення на момент апеляційного розгляду вказаного строку не є підставою для закриття провадження в справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки апеляційним судом не прийнято такого рішення щодо постанови судді суду першої інстанції, за наслідками якого була б необхідність накладати стягнення новою постановою.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 31.01.2024 відносно ОСОБА_2 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов