П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.11.2024 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., розглянувши адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, за даними протоколу проживаючу за адресою: АДРЕСА_1

за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

18 жовтня 2024 року до Франківського районного суду м. Львова поступили матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151201 від 15.10.2024р., 15.10.2024р. об 11 год. 50 хв. у місті Львові по вулиці Володимира Великого 58 водійка ОСОБА_1 , рухаючись автомобілем Dodge Avenger д.н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи виїзд на перехрестя з круговим рухом, не переконалася у відсутності небезпеки, не надала переваги в русі, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.1 та 4.10 ПДР України, не пропустила автомобіль Audi A4 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по кільці та здійснював з"їзд на вулицю Кульпарківську, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків.

Правопорушниця ОСОБА_1 в судовому засіданні свою вину не визнала, з протоколом про притягнення її до адміністративної відповідальності не погодилася. Пояснила суду, що 15 жовтня 2024 року близько 11 год. 50 хв. здійснювала рух по вулиці Володимира Великого у місті Львові в сторону кільця. Заїжджаючи на кільце з правого крайнього ряду вона переконалася у відсутності транспортних засобів. Будучи вже на кільці, з лівого ряду раптово виїхав автомобіль потерпілого, що призвело до зіткнення транспортних засобів. Вважає, що саме потерпілий винний у скоєнні дорожньо - транспортної пригоди, не дотримався правил дорожнього руху, оскільки мав надати їй перевагу в русі.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_2 погодився з обставинами, викладеними в протоколі про адміністративне правопорушення, зазначив, що саме правопорушниця ОСОБА_1 не дотримлася правил дорожнього руху, а її пояснення не відповідають дійсності. Пояснив, що 15 жовтня 2024 року близько 11 год. 50 хв. здійснював рух на кільці по вулиці Володимира Великого та здійснював з"їзд в сторону вулиці Кульпарківської, коли під час руху його автомобіля в нього в"їхав автомобіль правопорушниці. Вважає, що правопорушниця не пересвідчилася до кінця в тому, чи може виїжджати на кільце.

Вивчивши представлені на розгляд адміністративні матеріали та дослідивши фактичні обставини у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, дії останньої правильно кваліфіковано, оскільки ОСОБА_1 порушила правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків.

В силу вимог ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 124 КУпАП, передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, дорожня обстановка - це сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

П. 1.5 ПДР України встановлено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.2.3б. ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

П.16.12. ПДР України визначено, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Згідно визначень, які містять в п.1.10. ПДР України, дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Знак 2.1 Дати дорогу визначає, що водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі

Аналіз даних положень ПДР України свідчить про те, що саме водій, який виїжджає на перехрестя з круговим рухом, має обов"язок не продовжувати рух, а дати дорогу тим автомобілям, які вже здійснюють рух на даному перехресті.

Відтак, суд не бере до уваги пояснення правопорушниці про те, що саме дії потерпілого спричинили дорожньо - транспортну пригоду, оскільки саме потерпілий мав перевагу в русі в даній дорожній обстановці.

В матеріалах справи міститься схема місця ДТП, в якій відсутні будь - які зауваження як правопорушника, так і потерпілого.

Працівниками поліції не встановлено в діях потерпілого ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху України, протокол про адміністративне правопорушення з цього приводу не складався.

Під час перевірки судом матеріалів справ, відповідно до вимог ст. 278 КУпАП, суттєвих порушень допущених при їх складанні не встановлено.

Враховуючи наявну схему місця ДТП, пояснення учасників судового процесу, розташування транспортних засобів на схемі, характер механічних пошкоджень транспортних засобів, суд вважає встановленим, що саме водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, виїжджаючи на перехрестя з круговим рухом не дала дорогу транспортному засобу потерпілого ОСОБА_2 , який вже рухався по ньому.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вина особи, яка притягається до відповідальності повинна бути доведена органом який склав протокол, а доводи вини повинні ґрунтуватися на доказах, об`єктивність яких не викликала б жодних сумнівів. При цьому всі викладені у протоколах про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У даному випадку слід зазначити, що у практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії»), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151201 від 15 жотвня 2024 року та доданими до нього матеріалами, які безпосередньо перевірені судом.

Наведені вище докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, підстави ставити під сумнів їх достовірність відсутні, а тому в своїй сукупності підтверджують обставини, встановлені судом.

Суд вважає, що докази у справі відповідають критеріям належності та допустимості, є логічними, взаємопов`язаними та такими, що у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а її пояснення, дані в судовому засіданні визнає такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Стягнення слід визначити з врахуванням особи винної, в межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Відповідно до ст. 4 ч. 2 п. 5 Закону України "Про судовий збір", у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується в розмірі 0,2% розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 268, 283, 284 КпАП України, -

постановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п"ятдесят) грн. 00 коп. на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п"ятсот) грн. 60 коп. судового збору.

На постанову про адміністративне правопорушення може бути подано скаргу протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через суд, що постановив рішення.

Суддя В. Кузь