Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 3-зв/733/10/24
Єдиний унікальний №733/707/24
П О С Т А Н О В А

01 листопада 2024 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня заяву про самовідвід судді Карапиш Т.В. по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

установив:

01 квітня 2024 року до Ічнянського районного суду Чернігівської області надійшли матеріали про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 квітня 2024 року вказаний вище матеріал розподілений для розгляду судді Карапиш Т.В.

25 жовтня 2024 року суддею Карапиш Т.В. заявлений самовідвід у розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП з тих підстав, що вона 12.09.2024 року не змогла потрапити до свого робочого кабінету, так як виникли перешкоди щодо відкриття вхідних дверей робочого кабінету ключами. Напередодні їй було повідомлено сторонніми особами щодо провокації злочину під час розгляду вказаної справи. У зв`язку з тим, що були підстави вважати щодо провокації вчинення злочину та втручання у судову діяльність судді, про той факт нею було здійснено повідомлення повноважному на той час голові Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 та на чергову частину ГУНП «102», а також надано згоду на огляд її кабінету. Про ці факти нею було повідомлено Вищу Раду Правосуддя та Офіс Генерального прокурора в порядку ст. 48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо втручання в судову діяльність судді, вказавши про факти провокації злочину щодо окремих справ, у тому числі й по справі про адмінправопорушення № 733/707/24, провадження № 3/733/559/24 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. А тому задля виключення виникнення сумнівів у неупередженості, об`єктивності судді та конфлікту інтересів при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, на виконання положень ЗУ «Про запобігання корупції» та ч. 7 ст. 56 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України нею, як суддею, подано заяву про самовідвід.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2024 року суддею з розгляду заяви про самовідвід судді визначено суддю Овчарика В.М.

У судове засідання суддя Карапиш Т.В. не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що не позбавляє можливості розглянути заяву про самовідвід за відсутності останньої.

У судове засідання ОСОБА_1 та адвокат Лишко В.А. не з`явилися, що також не позбавляє можливості розглянути заяву про самовідвід судді Карапиш Т.В. за їх відсутності.

Розглянувши заяву про самовідвід, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно вимог ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Слід зазначити, що КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід). Разом з тим, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а Рішенням Ради суддів № 34 від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до КУпАП, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року по справі №2-591/11 зазначила, що суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на віднесення справ про адміністративні правопорушення до кримінальної сфери судочинства.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме норми КПК України.

Згідно приписів статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 129 Конституції України визначено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і керуються верховенством права.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Інститут відводу (самовідводу) має важливе значення для реалізації демократичних принципів судового процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення справи.

Норма про відвід (самовідвід) гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Але для заявлення відводу (самовідводу) судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на неможливість участі судді у розгляді справи. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід (самовідвід), повинні бути доведеними. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу (самовідводу). Не може бути підставою для відводу (самовідводу) судді заява, яка містить лише надумані припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності такого судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Така вимога спрямована на запобігання як прагненню сторони обрати сприятливий, бажаний для себе склад суду, так і безпідставному ухиленню судді від розгляду певних справ.

Так, підставою для самовідводу суддя Карапиш Т.В. зазначає пункт 4 частину 1 ст. 75 КПК України, який передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності та упередженості суду для мети п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має встановлюватися згідно з:

- "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду; позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій, поведінки судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність; особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Як убачається із змісту заяви про самовідвід судді Карапиш Т.В., підставою для подання було повідомлення їй сторонніми особами щодо провокації вчинення злочину під час розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що ОСОБА_3 було повідомлено повноважному на той час голові Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_2 та на чергову частину ГУНП «102». Також додатково було повідомлено Вищу Раду Правосуддя та Офіс Генерального прокурора.

Однак, до матеріалів не додані докази про звернення судді ОСОБА_3 з відповідним повідомленням до вказаних вище органів та підтвердження про його направлення. Крім цього, до заяви про самовідвід не надано жодного належного доказу щодо повідомлення сторонніми особами ОСОБА_3 щодо провокації вчинення злочину по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також відсутня інформація про результати виклику чергової частини ГУНП «102» для огляду кабінету судді. Тобто, до заяви про самовідвід судді не надано жодного підтверджуючого доказу про наявність підстав для заявленого самовідводу.

Незважаючи на те, що події про які йдеться у заяві про самовідвід судді Карапиш Т.В. відбувалися 12.09.2024 року, про які їй було повідомлено вже напередодні, сам самовідвід був написаний тільки 25.10.2024 року, при цьому до даної дати було призначене ще одне судове засідання на 04.10.2024 року, яке не відбулося у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Карапиш Т.В., тобто незважаючи на вказані вище обставини, суддя призначаючи справу на 04.10.2024 року, не вбачала на той час підстав для заявлення самовідводу, що викликає певний сумнів у заявленому вище самовідводі.

Навіть саме по собі звернення судді ОСОБА_3 до Вищої Ради Правосуддя та Офісу Генерального прокурора з повідомленням про можливе втручання в її діяльність як судді щодо здійснення правосуддя, не може слугувати беззастрежним доказом можливого упередження судді Карапиш Т.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП або об`єктивності у розгляді нею вказаної справи, яке говорить лише про виконання суддею обов`язку, передбаченого п. 9 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Разом з тим, будь-яких зацікавлених сторін при розгляді вказаної справи суддею Карапиш Т.В., які б намагалися вирішити справу на свою користь, не встановлено.

Таким чином, враховуючи викладене вище, приймаючи до увагу практику Європейського суду з прав людини, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений самовідвід задоволенню не підлягає, оскільки підстав для відводу судді, передбачених вищенаведеними положеннями чинного процесуального законодавства України, не встановлено.

Керуючись ст. 129 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 246, 283, 24, -285 КУпАП, ст. 75-80 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви про самовідвід судді Ічнянського районного суду Чернігівської області Карапиш Т.В. від участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП відмовити.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП повернути судді Карапиш Т.В. для продовження розгляду справи.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя В.М. Овчарик