Номер провадження 3-в/521/6/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

судді Поліщук І.О.,

при секретарі судового засідання: Атаманенко Н.І.

за участю: адвоката Гудкова С.О.

представника Одеської митниці Євдокимова Д.А.,

розглянувши матеріали адміністративної справи за заявою адвоката Гудкова Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2024 року за виключними обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Гудков Сергій Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси про перегляд постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2024 року за виключними обставинами. Заява обґрунтовано тим, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.04.2022 у справі №521/14237/21 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, установленого частиною першою статті 483 Митного Кодексу, наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме - 932 610, 26 грн. з конфіскацією цих товарів. Постановою Одеського апеляційного суду від 9 вересня 2022 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без змін. За наслідками розгляду цієї справи ОСОБА_1 було подано конституційну скаргу до Конституційного Суду України (далі - КСУ) щодо відповідності першій, четвертій частині статті 41, частині другій статті 61 Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності особи за митне правопорушення). Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 5 липня 2023 року №5-P(II)/2023 у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) було визнано неконституційним окремий припис (абзац другий частини, першої статі) статті 483 Митного кодексу України, що встановлює санкцію за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю. Офіційне оприлюднення цього рішення відбулося на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України (за посиланням https://ccu.gov.ua/sites/default/files/docs/5_r_2_2023_0.pdf).

На думку захисника, постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2022 у справі №521/14237/21, підлягає перегляду за виключними обставинами, оскільки ця постанова ґрунтується на неконституційному положенні абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України, який порушує право заявника на власність і справедливий суд.

У судовому засіданні захисник Гудков С.О. викладені в заяві доводи підтримав в повному обсязі та просив постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 28.04.2022 року у справі №521/14237/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України в частині штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме - 932 610, 26 грн. скасувати, оскільки предмети порушення митних правил буди конфісковані. Пояснив суду, що Рішенням Конституційного Суду України № 5-р(ІІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України. У вказаному Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи статті 483 Кодексу не відповідають Конституції України у зв`язку з тим, що «таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права». Вказав, що постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 28.04.2022 року в частині конфіскації товарів безпосередніх предметів порушення митних правил виконана, а захід у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - порушить дотримання принципу оцінки забезпечення «справедливого балансу», дотримання принципу пропорційності (справедливої рівноваги між інтересами суспільства і основними правами окремої людини).

Представник Одеської митниці заперечував проти задоволення заяви про перегляд постанови за виключними обставинами, просив суд відмовити у її задоволенні.

Заслухавши думку представника Одеської митниці та захисника Гудкова С.О., дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 28.04.2022 у справі №521/14237/21 визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, установленого частиною першою статті 483 Митного Кодексу, наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме - 932 610, 26 грн. з конфіскацією цих товарів.

Постановою Одеського апеляційного суду від 9 вересня 2022 року рішення Малиновського районного суду м.Одеси було залишено без змін.

За наслідками розгляду цієї справи ОСОБА_1 було подано конституційну скаргу до Конституційного Суду України (далі - КСУ) щодо відповідності першій, четвертій частині статті 41, частині другій статті 61 Конституції України (конституційності) абзацу другого частини першої статті 483 Митного кодексу України (щодо індивідуалізації юридичної відповідальності особи за митне правопорушення).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 5 липня 2023 року №5-P(II)/2023 у справі №3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) було визнано неконституційним окремий припис (абзац другий частини, першої статі) статті 483 Митного кодексу України, що встановлює санкцію за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю.

Офіційне оприлюднення цього рішення відбулося на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України (за посиланням https://ccu.gov.ua/sites/default/files/docs/5_r_2_2023_0.pdf).

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, а згідно з ч. 3 цієї норми закону виключними обставинами визнаються, зокрема п. 1) встановлена КСУ неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи.

У даному випадку має місце виключна обставина у вигляді рішення КСУ про неконституційність абзацу другого частини першої статті 483 МКУ, який передбачає безальтернативну санкцію за переміщення товарів через митний кордон з приховуванням від митного контролю. Ця норма була застосована до заявника при притягненні його до адміністративної відповідальності і призначенні штрафу в розмірі 100% вартості товару з конфіскацією. Рішення КСУ від 5 липня 2023 року № 5-р(II)/2023 у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) визнало цей припис неконституційним, оскільки він порушує право власності, принцип індивідуалізації юридичної відповідальності і гарантії справедливого судочинства, закріплені ст. 41, 61 і 6 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рішення КСУ є обов`язковим для виконання всіма суб`єктами права і має загальнообов`язковий характер.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними.

Перегляд судових рішень, ухвалених на підставі положень закону, визнаних неконституційними, є одним із проявів «відповідальності» держави. У такий спосіб держава виконує свій обов`язок поновити права, які вона сама й порушила, ухваливши акт, який став об`єктом судового конституційного контролю і визнаний неконституційним. Гарантуючи таке право особи, законодавець мав на меті забезпечити поновлення порушеного права особи внаслідок застосування у її справі положень закону, які є неконституційними. А, отже, на суди покладено обов`язок приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності у законі спеціального положення про судовий захист, що відповідає положенням Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав та основних свобод людини (Рим, 1950 рік), рішенню Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп.

Негативні наслідки порушення Конституції України не будуть адекватно усунені тільки констатацією невідповідності положень нормативного акта Основному Закону держави і не можуть бути виправлені в інший спосіб, окрім як за допомогою повторного судового провадження.

Суспільний інтерес в усуненні сумніву у законності та обґрунтованості судового рішення переважає над суспільним інтересом, що виявляється у дотриманні принципу юридичної визначеності (res judicata). У разі конкуренції між правильним і стабільним перевагу слід надавати першому.

Міркування ЄСПЛ до принципу юридичної визначеності сформульовані у багатьох справах, але ґрунтуються на однакових підходах. Для прикладу, у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19 лютого 2009 року), цей Суд зазначив: «34. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata ... тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов?язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), №52854/39, п.52, ECHR 2003-IX)». Отже, ЄСПЛ допускає відхід від принципу юридичної визначеності як виняток, якщо для цього є певні обставини. Переліку цих обставин у практиці ЄСПЛ не сформовано - це питання національного законодавства. Кожна держава самостійно визначає, які саме обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення. Проте ЄСПЛ дає їх якісну характеристику: вони повинні бути істотними та переконливими.

Правова природа виключних обставин виявляється вже у самій їх назві. Їх виключність свідчить про те, що вони є винятком з принципу юридичної визначеності. Виникнення цих обставин з достатнім ступенем переконливості ставить під сумнів законність судового рішення, і є підставою для його перегляду за заявою зацікавленої особи.

Отже, перегляд справи за виключними обставинам, не суперечить принципу юридичної визначеності (res judicata) та узгоджується з практикою ЄСПЛ. Відповідно висновку дійшов Верховний суд в ухвалі від 14.05.2020 у справі №808/1628/18.

Конституційний Суд України, проаналізувавши, застосовану до ОСОБА_1 судом першої інстанції санкцію частини першої статті 483 Кодексу, констатує, що її приписи мають кримінально-правовий характер як за своєю каральною та стримувальною метою, так і за суворістю визначеного нею додаткового обов`язкового адміністративного стягнення у вигляді конфіскації товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, тому призначення такого стягнення має бути здійснене з урахуванням принципів і гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.8 КупАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

За приписами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Судом встановлено, що 16.06.2021 року Одеською митницею відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил № 0717/50000/21 за вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.

Диспозиція статті 483 Митного кодексу України на момент складення протоколу щодо ОСОБА_1 визначала склад адміністративного правопорушення як такий, що полягає у переміщенні або діях, спрямованих на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Санкція статті 483 Митного кодексу України на момент складення протоколу щодо ОСОБА_1 передбачала накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, або з конфіскацією товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, а також товарів, транспортних засобів із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 5-р(ІІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий частини першої статті 483 Митного кодексу України. Вказане рішення набрало законної сили 05 січня 2024 року.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що для досягнення легітимної мети суд повинен мати дискрецію. Однак суд під час розгляду справи про порушення митних правил за частиною першою статті 483 Кодексу не може забезпечити індивідуалізації відповідальності через: відсутність у зазначеній статті Кодексу інших видів стягнень; неможливість зміни розміру відсотків, за якими визначено штраф і обов`язковість застосування конфіскації. Неможливість вибору виду та розміру адміністративного стягнення з урахуванням обставин справи, а саме: характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, унеможливлює справедливий розгляд справи судом.

Таке законодавче регулювання суперечить засадам демократичного суспільства, базованого на верховенстві права (правовладді) (in democratic society quided by the rule of law). А тому, абзац другий частини першої статті 483 Кодексу суперечить приписам частини першої статті 8, частин першої, четвертої статті 41, частини другої статті 61, частини першої статті 64 Конституції України.

Також з 05.01.2024 року набрав чинності Закон України № 3475-IX від 21.11.2023 року, яким ч.1 ст.483 МК України викладено в новій редакції. Разом з тим нова редакція ч.1 ст.483 МК України, зокрема санкція статті, на переконання суду, не підлягає до застосування в даному випадку, так як нею встановлюється відповідальність особи з 05.01.2024 року згідно ч.1 ст.483 МК України, абзац другий якої (санкція) повністю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) рішенням Конституційного Суду України № 5-р(ІІ)/2023 від 05 липня 2023 року у справі № 3-46/2022 (95/22, 170/22, 233/22), чим може бути погіршено становище ОСОБА_1 , що суперечитиме вище зазначеним положенням ст.58 Конституції України, ст.8 КпАП України, ст.3 МК України.

Варто відзначити в даному випадку і вимоги ч. 4 ст. 3 МК України, якими передбачено, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Суд вважає, що розмір та вид стягнення у цій категорії справ інколи перевищує розмір покарань, зокрема штрафів, визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

За таких обставин, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України від 05 липня 2023 року по справі №3-46/2022(95/22, 170/22, 233/22), та природу походження товарів, суд вважає, що одночасне накладення штрафу у розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів, в даному випадку не є пропорційним, порушуватиме справедливий баланс між загальними правилами декларування та правом власності особи, суперечить положенням ст.1 Першого Протоколу, та не забезпечить справедливого балансу між вимогами публічних інтересів та захистом права власності особи, не узгоджуються з принципом верховенства права.

Водночас, суд вважає за необхідне відзначити, що вчинення будь-якого правопорушення, зокрема адміністративного, повинно супроводжуватись принципом невідворотності відповідальності за скоєне, тобто особа, яка вчинила правопорушення, підлягає покаранню (стягненню), якщо відсутні законні підстави звільнення її від відповідальності чи покарання (стягнення).

Враховуючи, що постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2022 року в частині конфіскації товару - виконана, а тому у даному випадку накладення конфіскації товару без застосування штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів, буде пропорційним стягненням по відношенню до вчиненого.

Отже, розглянувши справу в межах заяви про перегляд постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2022 року за виключними обставинами, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такої заяви.

Керуючись ст.ст. 247 КУпАП України, ст. 459 КПК України, ст.ст. 465, 527-530, 541 МК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Гудкова Сергія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2024 року за виключними обставинами - задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2024 року у справі № 521/14237/21, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України в частині стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, а саме: 932610 (дев`ятсот тридцять дві тисячі шістсот десять) гривень 26 копійок - скасувати.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Поліщук І.О.