Справа № 488/174/24
Провадження № 3/488/247/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Т.В. Торжинська, за участі секретарія - Коваль А.А., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Камінського В.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Управління патрульної поліції в Миколаївській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , інспектора батальону «Тавр» УПОП №2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Первомайським МВ УМВС України в Миколаївській області від 12.12.2001 р.,

- до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №560206, 01 січня 2024 року о 09-38 годині, в м. Миколаєві, Корабельний район, проспект Богоявленський, біля будинку №342, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL OMEGA номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, у зв`язку з чим водію запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер або у медичному закладі, від чого водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 своєї провини не визнав, щодо обставин складання вищевказаного протоколу повідомив, що в час та місці, зазначені у протоколі виїжджав зі стоянки магазину «Фуршет» у напрямку магазину «Міда», розташованого навпроти ринку «Фенікс», коли почув вимогу патрульного автомобілю, що рухався позаду нього, про зупинку, що і зробив. Працівники поліції, підійшовшо до нього, та не назвавшись, повідомили про, нібито порушення ним вимог дорожнього знаку, зокрема здійснений ним поворот ліворуч, що заборонено дією знаку у місці виїзду зі стоянки магазину. Не погодившись з даним звинуваченням, він став вимагати надання доказів щодо цього, натомість ігноруючи його вимоги, працівники поліції стали вимагати надати документи на транспортний засіб, в чому він відмовив та повідомив про свій намір запросити захисника, якому став телефонувати, але останній не відповів на дзвінок. В цей час, працівники поліції повідомили про нібито наявні у нього ознаки спяніння, на що він повідомив, що алкоголь вживав лише минулого дня, після чого йому напропонували пройти огляд за допомогою алкотечтеру Драгер, а після його відмови здійснено його затриимання із застосуванням кайданів, без його згоди та з порушенням його прав, проведено його обшук, віднайдено в кишенях його одягу, його особисті документи, але і після цього право на захист не забезпечено, та в і подальшому складено постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП, яка наразі ним оскаржена до суду, та протокол за ст. 130 КУпАП, при цьому, окрім вищевказаного порушення права на захист, не роз`яснено право пройти такий огляд у медичній установі, який він вважає є єдиним достовірним оглядом на підтвердження або спростування стану алкогольного сп`яніння.

Захисник Камінський В.І. просив провадження у справі закрити, посилаючись на недопустимість жодного, наданого поліцейськими доказу, зокрема вказуючи на відсутність доказів щодо наявності законних підстав для зупинки водія, а в даному випадку доказів порушення ним вимог дорожнього знаку, як на те вказували поліцейські, з огляду на що, вимоги останніх про надання посвідчення водія також не відповідають вимогам Закону Про національну поліцію, Правилам дорожнього руху, на що також скеровує правова позиція, висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 15.09.2019 р. по справі №686/11314/17 та від 22.10.2019 р. у справі 161/7068-16-а. Стосовно складеного протоколу за ст. 130 КУпАП, то вказуючи на здійснене адміністративне затримання водія, під час якого не було забезпечено його право на захист, то всі наступні документи, складені поліцейськими не можуть вважатися допустимими доказами, за відсутності яких, провадження у справі належить закрити.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з такого.

За диспозицією ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедура огляду водія на стан сп`яніння та направлення для проходження такого огляду визначена положеннями ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів, огляду на стан сп`яніння, підлягають водії, що мають ознаки сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводиться на місці зупинки водія за допомогою спеціальних технічних засобів, а у разі не згоди з його результатом чи незгодою щодо проведення такого огляду медичним закладом.

При цьому, за положеннями ст.266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУПАП, працівниками поліції надано вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення, копію постанови відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП, відеозапис з нагрудної камери поліцейського та довідку щодо отримання ОСОБА_1 посвідчення водія.

Дослідивши зміст наданих доказів та надаючи їм оцінку, суд вважає необхідне зазначити про наступне.

Стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав і основних свобод людини для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ й на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП, ст.94 КПК України, оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив рішення (вирок, постанову, ухвалу).

Питання про визнання доказів недопустимими вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.89 КПК України) у кожному конкретному випадку залежно від характеру і наслідків порушень критеріїв допустимості. При цьому оцінка доказів передбачає їх відповідний аналіз у всій сукупності та взаємозв`язку (ст. 94 КПК України).

Як пояснює ОСОБА_1 , та його пояснення підтверджуються даними відеозапису, після зупинки та звинувачення у порушенні вимог дорожнього знаку, ОСОБА_1 наголошував на бажанні запросити захисника та здійснював телефонні дзвінки, вказуючи поліцейським, саме для запрошення захисника. Під час даних дзвінків, ОСОБА_1 повідомлено про виявлені ознаки сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер, а після його відмови, здійснено адміністративне затримання із застосуванням кайданів, при цьому не роз`яснено його процесуальних прав, в тому числі права на захист, в порушення вимог ст.261 КУпАП, не складено протокол про адміністративне затримання, не повідомлено центр надання вторинної правової допомоги, більш того, проігноровано висловлені неодноразові вимоги ОСОБА_1 запросити захисника. В подальшому, після звільнення ОСОБА_1 від кайданів, але в умовах продовженого адміністративного затримання, на що вказують дії працівників поліції, які свідчили про обмеження вільного пересування водія, продовжено дії на проведення огляду на стан сп`яніння, зокрема знову повідомлено про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння або на місці зупинки, або у медичній установі, проте не забезпечено, як того вимагав ОСОБА_1 , присутності захисника.

При цьому, відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння, зокрема як порушення права особи на захист.

Враховуючи імперативні вимоги вказаних норм, суд не може прийняти як допустимий доказ, жоден зі складених та скерованих до суду поліцейськими документів, на підтвердження адміністративного правопорушення, що ставиться у провину ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

За наведеного, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Приймаючи таке рішення, суд керується також вимогами ст. 62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь такої особи.

Цей принцип знаходить своє відображення в ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стосовно посилань захисника щодо відсутності підстав для зупинки водія, то як слідує зі змісту відеозапису та доданих документів, причиною зупинки стало, за доводами працівників поліції, порушення водієм вимог дорожнього знаку 4.4 ПДР та що не є предметом даного судового розгляду, та прийняте поліцейськими рішення щодо чого оскаржено водієм в порядку, передбаченому КАС України.

Враховуючи межі судового розгляду, які обмежені висунутим обвинуваченням за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд не вбачає підстав надавати оцінку з прийнятого працівниками поліції рішення, що виходить за межі повноважень суду, визначених КУпАП та регулюється положеннями Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 266, 247, 283 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Торжинська