ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4369/24 Номер провадження 33/814/1258/24Головуючий у 1-й інстанції Рудалєва Л.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
ПОСТАНОВА

ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Карпушин Г.Л., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., за участі адвоката Стахурлова І.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Стахурлова Ігоря Івановича на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн на користь держави.

Цією постановою гр. ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 04 серпня 2024 року о 22 год. 25 хв в селі Новооріхівка по вулиці Леонтовича, будинок №12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ГАЗ 3309 державний номерний знак: НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «ALCOTESTER DRAGER» № ARLM-0298 тест № 347, показник 2,56 проміле.

Своїми діями водій порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 , за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП

Не погодившись із вказаною постановою, її в апеляційному порядку оскаржив захисник ОСОБА_1 адвокат Стахурлов І.І. подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року, справу закрити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, в матеріалах справи два відеофайли подій, перший з яких записаний без звуку з відеореєстратора поліцейського автомобіля. На цьому при зупинці автомобіля та виходу з нього не видно обличчя саме ОСОБА_1 , так як подія відбувалася в темний період доби. Таким чином, неможливо встановити особу, що керувала т/з.

Крім того, скаржник посилається на те, що поліцейський озвучив, а не показав показник «Драгеру», не доводить вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, поліцейським не роз`яснено стосовно порядку огляду в медичному закладі, тим самим позбавляє права використання норм закону і захистити себе в повному обсязі. Апелянт також стверджує, що вина ОСОБА_1 не доведена у скоєнні ним адміністративного правопорушення, за що наступає відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 серпня 2024 року о 22 год. 25 хв в селі Новооріхівка по вулиці Леонтовича, будинок №12, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ГАЗ 3309 державний номерний знак: НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу «ALCOTESTER DRAGER» № ARLM-0298 тест № 347, показник 2,56 проміле.

Своїми діями водій порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 , за що передбачена відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладаючи адміністративне стягнення у вигляді штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що фактично дане адміністративне правопорушення встановлено та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №713515, роздруківкою результату приладу Drager 2.56 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з бодікамери працівників поліції та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінетом Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 2.9а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як можна спостерігати із наявних матеріалів справи, водій ОСОБА_1 не виконав вимоги п.2.9а ПДР України.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи два відеофайли подій, перший з яких записаний без звуку з відеореєстратора поліцейського автомобіля. На цьому при зупинці автомобіля та виходу з нього не видно обличчя саме ОСОБА_1 , так як подія відбувалася в темний період доби. Таким чином, неможливо встановити особу, що керувала т/з, апеляційний суд відхиляє дані доводи виходячи з наступного.

Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб ГАЗ 3309 ВІ5834АР. (Хронологічний відрізок 22:30:51 триває далі) відеозапис розпочинається коли працівник поліції зазначає, що зупинивши водія ОСОБА_1 в ході спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер», на що ОСОБА_1 погодився. Результат огляду склав 2.56 проміле (хронологічний відрізок 22:32:20 триває далі) та в подальшому працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_2 права та обов`язки та після вище вказаних дій було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів, апеляційний суд не бере до уваги, так як зазначені порушення в доводах апеляційної скарги не є суттєвим та жодним чином не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім цього вина ОСОБА_1 підтверджується іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 713515, роздруківкою приладу Drager, результат якого склав 2.56 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно з якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушенням мови, порушенням координації рухів, результат огляду на стан сп`яніння 2.56 проміле та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (п.65).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на встановлені обставини справи, надані на їх підтвердження докази, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

У рішення ЄСПЛ від 25.03.2021 по справі «Сміляніч проти Хорватії», Суд наголошує, що автомобілі можуть стати небезпечними через безвідповідальне чи необережне використання і можуть спричинити суспільну шкоду, тому держава повинна прагнути запобіганню ДТП, забезпечуючи за допомогою адекватних мір стримування та превентивних заходів дотримання відповідних правил, спрямованих на зниження ризиків небезпеки необережної, безвідповідальної поведінки під час дорожнього руху (п.76).

Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП України, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

Таким чином, надаючи оцінку доказам у справі в її сукупності, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування апеляційним переглядом не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Стахурлова І.І. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Стахурлова Ігоря Івановича залишити без задоволення.

Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду Г.Л. Карпушин