Справа №: 398/6055/23
провадження №: 3/398/208/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

"23" лютого 2024 р. Суддя Олександрійськогоміськрайонного суду Кіровоградської області Голосеніна Т.В., розглянувши матеріали, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, стрільця 1-го взводу 1-ої роти охорони 2-го батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2ст. 172-15 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний матеріал з протоколом про адміністративне правопорушення № 578 від 26.11.2023 року, складений стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Згідно протоколу № 578 про військове адміністративне правопорушення, 25.11.2023 року приблизно о 15 год. 00 хв. солдат ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду та воєнного стану,перебуваючи на території тимчасового табору, що розташований у межах АДРЕСА_2 , проігнорував та не виконав наказ командира 1-го взводу охорони 1-ої роти охорони 2-го батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 головного сержанта ОСОБА_2 прослідувати на розвантаження продуктів з машини продовольчого забезпечення, чим допустив недбале ставлення до військової служби, порушив вимоги статтей 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Гулий А.В. не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

21.12.2023 року захисник Гулий А.В. подав до суду письмові пояснення, в яких виклав позицію свого підзахисного у цій справі. Так, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та не погоджується із протоколом, оскільки 25.11.2023 року він не почув наказ командира прослідувати на розвантаження продуктів, оскільки був у навушниках, бо перебував на відпочинку перед добовим нарядом. Крім цього, 17.11.2023 року ОСОБА_1 виписано з лікарні, де він проходив стаціонарне лікування та відповідно до виписку-епікризу із медичної карти хворого №8537 від 17.11.2023 року після лікування йому рекомендовано обмеження важкого фізичного навантаження, про що знав командир ОСОБА_2 . В жодному з пояснень свідків, які додані до протоколу не зазначено, що ОСОБА_1 умисно проігнорував та умисно проігнорував та відмовився виконувати наказ.

Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.7КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.245КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Згідно зі ст.252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачена відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у виді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.

В ході судового засідання було досліджено докази, які долучено на підтвердження вини ОСОБА_1 : протокол № 578 про військове адміністративне правопорушення від 26.11.2023 року, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2023 року № 505, копію військового квитка ОСОБА_1 , копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2023 року № 378/ДСК, письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 .

Вказані докази разом з іншими матеріалами провадження не свідчать поза розумним сумнівом про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним інкримінованого правопорушення, яке має виражатися саме у недбалому, тобто байдужому і нестаранному, ставленні до військової служби.

Натомість у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 фактично інкримінується умисне невиконання усного наказу командира взводу прослідувати на розвантаження продуктів, що не узгоджується із диспозицією ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Фактично за даних обставин дії ОСОБА_1 , які виразилися у невиконанні усного наказу командира, не містять ознак об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та можуть містити ознаки об`єктивної сторони іншого правопорушення.

Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення не вправі самостійно змінювати формулювання об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення, його правову кваліфікацію, розглядати питання про наявність в діях особи будь-якого іншого правопорушення, яке їй не інкриміноване згідно із протоколом, та вирішує питання лише про те, чи наявний або відсутній в діях особи склад того адміністративного правопорушення, за яким складений відповідний протокол.

Крім того, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 КУпАП, є військові службові особи, якими згідно із ч. 12 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вважаються військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством. З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 , який є солдатом та займає посаду стрільця 1-го взводу 1-ої роти охорони 2-го батальйону охорони, виконує будь-які організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов`язки. Відтак відсутні підстави для висновку про те, що останній є суб`єктом інкримінованого адміністративного правопорушення.

Конституційний Суд України в своєму рішення від 22 грудня 2010 року в справі №23-рп/2010 вказав на те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, у тому числі, і закріплених в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ. Зокрема, у своєму рішення в справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширша, ніж це передбачено: презумпція невинуватості обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У рішенні від 21 липня 2011 року в справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив свою позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпція факту. Тобто таких, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до положень ч. 3 статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , доходжу висновку про недоведеність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП постанова суду має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в тому разі, якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а тому провадження в даній справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 2 ст. 172-15, статтями 247, 283, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Голосеніна