Справа 237/2572/24
Номер провадження 3/237/3062/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.07.24 року м. Курахове

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанський Сергій Миколайович, розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення НОМЕР_1 № 42 від 08.052024 року, ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати усний наказ заступника командира мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення переміститися на ІНФОРМАЦІЯ_2 для зайняття оборони на відповідній позиції, що свідчить про відмову виконувати законні вимоги командира (начальника).

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, до суду не з`явився, його представник, ОСОБА_2 , надав до суду клопотання в якому просить закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінюючи докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків про те, що справу необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. При розгляді справи суд повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Зі змісту протоколу вбачається диспозиція ч. 1 ст. 172-10 КУПАП Відмова від виконання законних вимог командира (начальника).

Судом встановлено, що за змістом протоколу про військове адміністративне правопорушення НОМЕР_1 № 42 від 08.052024 року відносно ОСОБА_1 , останньому 08.05.2024 під час складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення не роз`яснено його права та обов`язки, визначені як чинним КУпАП, так і нормами Конституції України. За змістом пояснень, що були надані ОСОБА_1 під час складання відносно нього протоколу № 42, виконати вихід на оборону позиції йому завадив його психічний та психологічний стан.

Відповідно до копії психологічної характеристики, а також копії документів, у яких відображено стан здоров`я ОСОБА_1 , 08.05.2024 з ним проведена психологічна консультація у зв`язку із направленням командуванням роти через відмову виходити на бойові позиції. При цьому солдат ОСОБА_3 оцінив свій стан як незадовільний. Скаржився на депресивний стан, постійне відчуття тривоги, панічні настрої, відсутність сну, небажання спілкуватися. ОСОБА_1 , поінформував, що 05.05.2024 знаходячись на позиції, під час обстрілу піддався дії невідомої хімічної речовини (імовірно газу), внаслідок чого з`явився біль в усьому тілі, суглобах, м`язах. З`явилися нав`язливі думки про те, що на нього полюють дрони противника. Ці нав`язливі думки залишилися і на час огляду. В вухах має постійний звук польоту дрона у зв`язку із чим з`являються непорозуміння з побратимами. Під час консультації перебував у стані істерики. За результатами психологічного тестування у ОСОБА_1 встановлено ознаки посттравматичного стресового розладу; низького рівня психофізіологічного стану; клінічно виявлені тривогу і депресію. Рекомендовано консультацію психіатра, медико-соціальна реабілітація, робота з психологом, відпустка.

З 11.05.2024 по 03.06.2024 у зв`язку із виявленими порушеннями ОСОБА_1 перебував на лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги Дніпропетровської обласної ради», з якої при виписці змін у стані здоров`я не мав. На даний час ОСОБА_1 , починаючи з 19.06.2024, перебуває в КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», де проходить лікування виявлених 08.05.2024 станів.

За таких обставин справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає до закриття у зв`язку із вчиненням 08.05.2024 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення у стані неосудності.

Так, відповідно до ст. 20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Наданими до справи доказами підтверджується наявність у ОСОБА_1 тимчасового розладу душевної діяльності та іншого хворобливого стану психіки, що підтверджено психологічною характеристикою останнього, випискою із медичної карти абулаторного (стаціонарного) хворого № 6293/2024, довідкою КНП "ЧОПЛ ЧОР".

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

За таких обставин перебування ОСОБА_1 на бойовій позиції в незадовільному психологічному та психічному станах, що обумовлювало специфіку його поведінки унаслідок наявності галюцинацій та переконання про полювання дронів за ним, могло спричинити до настання наслідків набагато тяжчих, ніж ті, що настали унаслідок його відмови виконати вимогу заступника командира 2 мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону щодо переміщення для зайняття оборони позиції. Тобто заподіяна шкода суспільним інтересам є менш значною, ніж відвернена шкода в даній конкретній ситуації, що вказує також на наявність підстав для закриття справи на підставі ст. 18 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 18, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження усправі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-10КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя Сергій Миколайович Ліпчанський

Дата документу 12.07.2024