КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №33/824/5519/2024
ПОСТАНОВА

03 грудня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поліщук Н.В., вирішуючи питання щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з прийнятою постановою, 03 липня 2024 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подано апеляційну скаргу із одночасним заявленням клопотання про поновленням строку на апеляційне оскарження судового рішення.

14 листопада 2024 року матеріали справи про адміністративне правопорушення надійшли до Київського апеляційного суду.

Клопотання про поновлення процесуального строку мотивовано тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не мала можливості з`явитись до суду, оскільки у період з 01 квітня 2024 року по 01 червня 2024 року перебувала в м. Одеса у зв`язку із сімейними обставинами. Адвокат Большаков Д.К., який діяв в інтересах скаржниці, з невідомих ОСОБА_1 причин не повідомив суд про вказані обставини неможливості ОСОБА_1 прибути в суд.

Вказує, що скаржниці 01 червня 2024 року після повернення до м. Києва стало відомо про прийняту постанову зі слів матері, яка отримала рекомендоване повідомлення суду першої інстанції, проте не відкривала поштовий конверт.

Мотивуючи наведеним, просить поновити строк на оскарження на постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року.

Дослідивши матеріали справи та клопотання про поновлення процесуального строку, апеляційний суд не убачає у наведених ОСОБА_1 доводах поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду з огляду на таке.

Згідно із частиною 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинним законодавством регламентовано строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, а саме передбачено надання десятиденного процесуального строку на вчинення дії щодо оскарження постанови суду з дня винесення такої постанови, тобто такий процесуальний строк обраховується від дати винесення постанови.

З матеріалів справи убачається наступне.

06 липня 2023 року о 22 год. 57 хв. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №259467 про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.2). Того ж дня складено о 23 год. 35 хв. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №259468 про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.3). 07 липня 2023 року о 00 год. 15 хв. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №259469 про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП (а.с.4). Матеріали справи містять пояснення ОСОБА_1 щодо обставин події, які мали місце в ніч з 06 липня 2023 року на 07 липня 2023 року (а.с.6).

Як убачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Большаков Д.К., з яким скаржниця 05 вересня 2023 року уклала договір про надання правової допомоги. Договір діє з дня його підписання та протягом 36 календарних місяців (а.с.15-20).

18 квітня 2024 року прийнято оскаржувану постанову суду.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №578, з якого убачається що 13 травня 2024 року адресат ОСОБА_1 отримала поштове відправлення у справі №761/25836/23, сформоване 09 травня 2024 року (а.с.49).

Відтак, строк на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року закінчується 29 квітня 2024 року (понеділок) з урахуванням того, що десятий день процесуального строку припадає на вихідний день - неділю.

04 червня 2024 року адвокатом Фоміним А.М. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року із одночасним заявленням клопотання про поновленням строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 червня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Фоміна А.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року.

Із змісту постанови убачається, що в судовому засіданні 28 червня 2024 року судом заслухано пояснення безпосередньо ОСОБА_1 та адвоката Фоміна А.М., які підтримали клопотання про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції.

Повторно апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 03 липня 2024 року.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що "При розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974 256) (Aleksandr Shevchenkov. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukhv. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

В доводах клопотання про поновлення строку на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року скаржниця вказує, що прийняти участь в судовому розгляді справи в суді першої інстанції та вчасно оскаржити постанову суду не мала можливості з огляду на перебування в м. Одеса у зв`язку із сімейними обставинами. Зазначає, що копію постанови засобами поштового зв`язку отримала не особисто, а член сім`ї (мати скаржниці), яка не розкривала вміст поштового конверту до повернення ОСОБА_1 в м. Київ.

При цьому доказів фактичного перебування ОСОБА_1 в м. Одесі протягом 01 квітня 2024 року по 01 червня 2024 року матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не долучено.

Рекомендоване повідомлення №578 вручене адресату особисто 13 травня 2024 року.

Таким чином апеляційна скарга подана 03 липня 2024 року, тобто через майже 3 місяці з дня вручення копії постанови засобами поштового зв`язку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що фактично доводи щодо поновлення процесуального строку, викладені в апеляційній скарзі, є ідентичними доводам, наведеним у апеляційній скарзі від 04 червня 2024 року та яким надано оцінку Київським апеляційним судом у постанові від 28 червня 2024 року.

В клопотанні скаржниця вказує, що строк пропущено з причини, які не залежали від волі скаржниці, однак скаржницею не надано доказів та не наведено обґрунтування наявності перешкод, які б об`єктивно унеможливлювали процес реалізації права на оскарження постанови суду у строк, визначений законом, у тому числі і з дати вручення поштового відправлення №578.

Відтак, з огляду на наведене, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог статті 294 КУпАП повернути особі, яка її подає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на оскарження постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2024 року повернути особі, яка її подає.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Поліщук