Постанова

Іменем України

25 листопада 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/5463/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

За участю ОСОБА_1 - Олексієнка Михайла Михайловича

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Олексієнка Михайла Михайловича

на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Кабанячого Ю. В.

від 23 жовтня 2024 року

у справі 359/10628/24 Бориспільського міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

У С Т А Н О В И В:

23 вересня 2024 року сержантом поліції Давиденком С. В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №135337 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 23.09.2024, близько 16 год. 33 хв., на вул. Київський Шлях, 2, в м. Бориспіль, керував транспортним засобом «CHERY», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, а саме, ніколи не отримував посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Правопорушення вчинено повторно протягом року, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

До протоколу долучено копію постанови серії ЕНА №2815185 від 12.08.2024 відносно ОСОБА_1 , з якої вбачається, що на останнього накладено стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що він кервав автомобілем не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Також долучено картку обліку адміністративного правопорушення від 23.09.2024 з якого вбачається, що 23.09.2024 ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «CHERY», д.н.з. НОМЕР_1 , у населеному пункті, рухався зі швидкістю 73 км/год при дозволеній 50 км/год, чи перевищив швидкість руху на 23 км/год.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23жовтня 2024 рокуОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 800,00 грн із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції в частині накладення стягнення, захисник ОСОБА_1 - Олексієнко М. М. подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що ОСОБА_1 у 20 років вже воював та захищав Батьківщину. Отримав поранення та як наслідок третю групу інвалідності, після чого був списаний із військової служби, однак на даний час працює у благодійному фонді та активно допомагає військовим.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення у стані крайньої необхідності, адже виконував розпорядження керівництва фонду щодо необхідного надання волонтерської допомоги військовим.

Також акцентував увагу, що суд не врахував висновки Верховного Суду у справі №145/932/20 від 29.03.2023, за якими неможливо позбавити права керування особу, яка ніколи не отримувала посвідчення водія.

Крім того, звертав увагу, що позбавлення права керування на такий тривалий строк позбавить можливості ОСОБА_1 оперативно надавати допомогу та виконувати свої обов`язки.

За вказаних обставин просив змінити постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 23жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 та виключити із резолютивної частини постанови призначене адміністративне стягнення у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

У судовому засіданні 25.11.2024 захисник ОСОБА_1 - Олексієнко М. М. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній. Визнав, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи особою, яка ніколи не отримувала посвідчення водія, повторно протягом року. При цьому погодився, що долучені до апеляційної скарги докази не доводять обставин крайньої необхідності, однак зазначив, що позиція захисту полягає не стільки у крайній необхідності, а у тлумаченні норми права, що виражена у постанові Верховного Суду у справі №145/932/20 від 29.03.2023.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 - Олексієнка М. М., вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2024, приблизно о 16 год. 33 хв. в м. Борисполі Київської області на вул. Київський шлях 2, водій ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем «CHERY», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування, а саме ніколи не отримував посвідчення водія, чим порушив п. 2.1.а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 №135337 від 23.09.2024, з яким він ознайомлений та який ним власноручно підписано (а. с. 2); постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.08.2024 за ч. 2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 (а. с. 5); довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 (а. с. 6); довідкою про не отримання ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортними засобами (а. с. 8); довідкою про належність транспортного засобу (а. с. 7) та відеозаписом з бодікамери поліцейського з місця події (а. с. 9).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положенням ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого (ч. 5 ст. 126 КУпАП).

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у справі про адміністративне правопорушення є достатньо достовірних, належних та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 визнав, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин керування автомобілем у стані крайньої необхідності, а саме відповідних наказів чи розпоряджень керівництва благодійного фонду.

Більше того, як особисто ОСОБА_1 у судовому засіданні місцевого суду та і його захисник у суді апеляційної інстанції не заперечували та визнали факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Разом з тим, у апеляційній скарзі захисник просив змінити постанову місцевого суду шляхом виключення з резолютивної частини призначене адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Позиція захисту полягала у трактуванні норми права за практикою Верховного Суду, що висловлена у постанові №145/932/20 від 29.03.2023, а саме, що суд не вправі призначити як додаткове покарання позбавлення права керування транспортними засобами особі, яка ніколи не отримувала посвідчення водія.

Однак, вказана практика Верховного Суду від 29.03.2023 не є релевантною, адже з висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зробленого в постанові від 4 вересня 2023 року у справі №702/301/20 вбачається, що навіть за відсутності в особи посвідчення водія її може бути позбавлено права керувати транспортними засобами. При цьому захисник у судовому засіданні 25.11.2024 визнав, що знає про існування такої позиції, яка є актуальною.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 достеменно знав про заборону керувати автомобілем не отримавши при цьому посвідчення водія і наслідки за таке порушення, адже 12.08.2024 його вже було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд приймає до уваги долучені до матеріалів справи характеризуючі матеріали ОСОБА_1 , однак за обставин, що позбавлення права керування, як вид адміністративного стягнення, не є виключно додатковим видом стягнення, та судом першої інстанції застосовано найменший термін позбавлення права керування, а саме 5 років, вважає, що відсутні підстави для зміни постанови місцевого суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Постанова суду апеляційної інстанції містить достатні мотиви, для відповіді на істотні доводи скаржника.

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для зміни постанови суду першої інстанції та виключення із резолютивної частини постанови призначене місцевим судом адміністративне стягнення у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Олексієнка Михайла Михайловича - залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик