ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/621/24 Справа № 188/2678/23 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Руденка Олександра Вікторовича,

апеляційну скаргу захисника Руденка О.В., подану на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який є військовослужбовцем, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу розміром шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом на строк 01 рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605 грн. 80 коп.

Відповідно до змісту постанови 21 грудня 2023 року о 22 годині 47 хвилин водій ОСОБА_1 в смт. Петропавлівка по вул. Героїв України керував автомобілем MITSUBISHI Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода), пройти огляд у встановленому законом порядку у медичному закладі чи на місці зупинки на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник Руденко О.В. подав апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_1 наполягає на тому, що інкриміноване йому адміністративне правопорушення він не вчиняв, а судом оскаржувану постанову ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, не з`ясовано усі обставини справи.

Захисник вказує на невідповідність дати та часу зазначеними на відеозаписі, долученому до матеріалів справи та фактичними датою та часом зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .. За такого, захисник звертає увагу, що посилання працівника поліції про те, що причиною зупинки транспортного засобу є порушення вимог щодо дотримання комендантської години не знаходить свого об`єктивного підтвердження належними та допустимими доказами та не відповідає нормам статті 35 ЗУ «Про національну поліцію», де визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.

Також, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 допустив будь-які порушення правил дорожнього руху, за які його можливо було б зупинити.

Крім того, з переглянутого стороною захисту відеозапису з місця події вбачається, що працівник поліції зазначає про те, що у водія є явні ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Однак, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №591009 від 21.12.2023 року містить вказівку на інші ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода, які, відповідно до п.3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735, не є ознаками алкогольного сп`яніння. За таких обставин, на переконання захисника, вимога працівника поліції щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння є такою, що не відповідала вимогам закону.

Більше того, захисник завертає увагу суду, що працівник поліції фактично спонукав водія до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, повідомивши, що відмова від такого огляду є правом водія та не роз`яснивши наслідки таких дій.

Вказує на те, що його підзахисний категорично заявляв, що він не вживав алкогольних напоїв та не розумів з якої причини він має проходити огляд. Про безпідставність вимог щодо проходження огляду на стан сп`яніння та відсутності ознак такого сп`яніння свідчить і той факт, що ОСОБА_1 не відсторонювався від керування транспортним засобом, відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП, а посвідчення водія у нього не вилучалося.

Крім того, захисник посилається на те, що водій повідомляв працівників поліції, що він є військовослужбовцем, однак протокол про адміністративне правопорушення складено щодо особи, яка не працює.

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 та його захисник Руденко О.В. повністю підтримали доводи поданої апеляційної скарги і просили про скасування постанови суду першої інстанції та про закриття провадження на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Перевіривши витребувані із Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, вислухавши самого ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинене правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що передбачено п.2.9а Правил дорожнього руху.

Вищезазначені вимоги закону по належній перевірці наявних у матеріалах доказів виконані судом у повному обсязі. Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Його вина підтверджується наявними у справі матеріалами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 591009 від 21.12.2023 року, відповідно до якого 21 грудня 2023 року о 22 годині 47 хвилин водій ОСОБА_1 в смт. Петропавлівка по вул. Героїв України керував автомобілем MITSUBISHI Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, млява мова, нестійка хода), пройти огляд у встановленому законом порядку у медичному закладі чи на місці зупинки на визначення стану алкогольного сп`яніння водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. У графі пояснення особи зазначено, що ОСОБА_1 відмовився надавати будь-які пояснення. Також протокол про адміністративне правопорушення містить вказівку на те, що документи не вилучались та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. ОСОБА_1 відмовився від підпису в протоколі та в його отриманні;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нерозбірлива мова, нестійка хода. ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду. Факт відмови зафіксовано на боді камеру працівника поліції;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21.12.2023 року № 000178. З даного направлення вбачається, що ОСОБА_1 направлено до КНП Першотравенська МП для проведення щодо нього огляду на стан сп`яніння. Дане направлення залишилось невикористаним в зв`язку з відмовою водія ОСОБА_1 від проходження вказаного огляду в медичному закладі.

- відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 591009 від 21.12.2023 року.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а посилання захисника на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 та переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

Крім того, дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Що стосується доводів апелянта щодо відсутності підстав для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, дійсно, вказаний автомобіль було зупинено під час дії комендантської години, що підтверджується наявним у матеріалах справи відеозаписом. Доводи сторони захисту в цій частині суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки вбачається, що відеозапис ведеться у темний час доби. До того ж, апеляційний суд не може не звернути увагу на те, що підстави для зупинки транспортного засобу або відсутність таких підстав не спростовують факту відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, не впливають на висновки суду щодо доведення вини водія транспортного засобу та мають наслідком притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення, встановленого санкцією даної норми закону. Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, і на ньому зафіксовано ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення. Даний відеозапис є безперервним. З відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 дійсно 21 грудня 2023 року під час дії комендантської години керував транспортним засобом MITSUBISHI Outlander, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений працівниками поліції. В ході розмови у останнього було помічено ознаки алкогольного сп`яніння. Працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі. Більше того, почувши пояснення ОСОБА_1 про те, що він не хоче їхати до лікарні, оскільки вона знаходиться на далекій відстані, працівники поліції повторно наголосили на можливості проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу, повідомивши про належність приладу Драгер, про наявність відповідної документації, яка підтверджує можливість його використання, однак останній відмовився від даного огляду, зазначивши про те, що він не довіряє такому виду огляду. Крім того, при перегляді долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису вбачається зухвала поведінка ОСОБА_1 у відношенні працівників поліції. Так, ОСОБА_1 дозволяв собі вживати ненормативну лексику в присутності працівників поліції, на питання поліціянта про його місце проживання називав адресу, яка є тимчасово окупованою територією та відмовився надавати актуальні анкетні данні щодо себе.

Посилання захисника на ту обставину, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем не знаходять свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять відповідних документів, які б підтверджували, що останній дійсно несе службу у лавах ЗСУ, захисником такі відомості надані не були, а відповідно до відеозапису, при з`ясуванні анкетних даних ОСОБА_1 він відмовився повідомляти працівникам поліції про місце його роботи і, взагалі, сказав, що не є військовослужбовцем.

Посилання на те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вказана обставина не стосується підстав притягнення останнього до адміністративної відповідальності і не спростовує їх наявності.

Щодо доводів захисника в частині розбіжностей дати та часу адміністративного правопорушення, зазначеного на відеозаписах, долучених до матеріалів справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Формальна констатація порушень факту, що поліцейський не переконався в правильності встановленої дати та часу на засобі відеофіксації з урахуванням того, що ОСОБА_1 не оспорював сам факт події, дату та місце, які були зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення є такими, що не впливають на правильність висновків суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Руденка Олександра Вікторовича - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду: О.В. Рябчун