ПОСТАНОВА

Справа № 947/35928/24

Провадження № 3/947/6967/24

04.12.2024 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м.Одеси Борщов І.О., розглянувши у приміщені суду справу про адміністративне правопорушення за протоколом серії ЕПР1 №157808 від 24.10.2024, складеним інспектором УПП в Одеській області ДПП рядовим поліції Гайворонським С.С. щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, водій ОСОБА_1 24.10.2024, близько о 13:00 год., керував автомобілем Nissan Sunny, державний номерний знак НОМЕР_1 , по пр.Небесної Сотні (Маршала Жукова), напроти буд.65 в м.Одесі, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. В порушення п.2.5 Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан сп`яніння на місці за допомогою газоаналізатору «Драгер» або в медичному закладі відмовився.

Дії ОСОБА_1 інспектором поліції були кваліфіковані за ч.1 ст.130 КпАП України.

ОСОБА_1 до суду не з`явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення судового засідання не надав. Представник ОСОБА_1 адвокат Клочко С.І. заявив клопотання про розгляд справи без ОСОБА_1 . Згідно ст.268 КпАП України явка особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення, у вказаній категорії справ не є обов`язковою, а тому протокол розглянуто без участі ОСОБА_1 але за участю його представника.

Представник ОСОБА_1 адвокат Клочко С.І. також заявив клопотання про закриття провадження по справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Своє клопотання адвокат мотивує тим, що 24.10.2024, приблизно о 12:50, за адресою: м.Одеса, проспект Небесної Сотні, буд.65, ОСОБА_1 сидів у припаркованому автомобілі на місця водія. Автомобіль Nissan Sunny д.н. НОМЕР_1 був припаркований у незабороненому місці. ОСОБА_1 в рух автомобіль не приводив, не переміщував, не здійснював жодних дій, направлених на його керування, вікно дверей автомобіля було опущене, ОСОБА_1 курив цигарку. в автомобілі була включена музика. ОСОБА_1 чекав в автомобілі свого товариша ОСОБА_2 , який мав під`їхати до нього. Вони планували перевантажити речі (інструменти) з автомобіля Nissan Sunny д.н. НОМЕР_1 в автомобіль, на якому приїде ОСОБА_2 і в подальшому разом їхати виконувати сантехнічні роботи на автомобілі ОСОБА_2 . Приблизно у цей же час до припаркованого автомобіля під`їхав екіпаж патрульної поліції. На вимогу поліцейського ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, надав свої документи, повідомив, що автомобіль йому не належить. Поліцейські, не маючи на це повноважень, здійснили обшук автомобіля, під час якого виявили інструменти для проведення сантехнічних будівельних робіт. На запитання поліцейського ОСОБА_1 відповів, що він дійсно мав намір їхати із товаришем виконувати сантехнічні роботи, пояснив, що нещодавно прокинувся, ночував поруч з цим місцем у знайомого, вчора вживав алкогольні напої. У подальшому співробітники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що йому пропонується пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я. Після цього ОСОБА_1 попросив поліцейських роз`яснити йому, що це означає, та які містить наслідки, оскільки він наляканий та не хоче неприємностей. Поліцейські відповіли ОСОБА_1 , що краще відмовитися від проходження медичного огляду, оскільки в такому разі не фіксується стан алкогольного сп`яніння. Поліцейські переконували ОСОБА_1 , що відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння є його правом, обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння у нього немає, а тому краще не витрачати час і саме відмовитися. ОСОБА_1 відповідав, що він не знав, що можна законно відмовлятися від проходження огляду на стан сп`яніння і що він не розуміє наслідків таких дій. Поліцейські ввели ОСОБА_1 в оману, схилили до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, сказали йому, що так можна робити, що це законне право ОСОБА_1 . Після чого поліцейськими було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.10.2024 серія ЕПР1 №157808 до якого доданий відеозапис, з якого також вбачається, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а просто сидів в ньому без увімкненого двигуна, в рух автомобіль не приводив, не переміщував, не здійснював жодних дій, направлених на його керування. ОСОБА_1 не заперечував, що вживав вчора алкоголь. Після цього на відеозапису відбувається процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Свою позицію з приводу недоведеності вини ОСОБА_1 адвокат Клочко С.І. обґрунтовує сталою практикою національних судів, Верхованого суду, практикою ЄСПЛ. Крім того, оскільки відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Тому провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно закрити, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу та події адміністративного правопорушення.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , які надійшли до суду, останній викладає аналогічні обставини, що і його представник, та просить провадження по справі щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Крім того, стороною захисту надані пояснення свідка ОСОБА_2 , який підтвердив той факт, що ОСОБА_1 23.10.2024 очікував його біля буд. АДРЕСА_2 для того, щоб перезавантажити сантехнічні інструменти в його, ОСОБА_2 , автомобіль та поїхати разом далі на автомобілі ОСОБА_2 працювати. При цьому йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив швидше приїхати, оскільки працівники поліції складають щодо нього адміністративний протокол за ознаки алкогольного сп`яніння. Коли він приїхав, то протокол щодо ОСОБА_1 вже був складений, хоча він не помічав.

Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши надані матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення адвоката Клочка С.І., який підтримав свої доводи викладені в письмових запереченнях, дослідивши письмові пояснення ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2 , дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки доказів його вини не надано.

Відповідно до положень ст.1 КпАП України, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст.247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КпАП України встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона , адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина 1 ст.130 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.2 ст.251 КпАП України обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у справі №338/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, а для підтвердження порушення Правил дорожнього руху України, відповідно до ст.251 КпАП України працівники мають надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст.31, 40 Закону України «Про національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом був досліджений наявний в матеріалах справи CD-диск з відеозаписом певних подій та інші докази, долучені працівниками поліції до протоколу, які стали підставою для складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КпАП України відносно ОСОБА_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що на місті правопорушення свідки не залучались, але проводилась відеофіксація портативним відео регістратором.

Відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції №475881, №474166, які долучені до матеріалів справи, як докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, змонтовані в 1 файл з двох відеозаписів. Загальна тривалість записів складає 1 год. 41 хв. 13 сек. На відеозаписі видно, що о ОСОБА_1 сидить у припаркованому автомобілі на місця водія. При цьому ОСОБА_1 в рух автомобіль не приводив, не переміщував, не здійснював жодних дій, направлених на його керування, вікно дверей автомобіля опущене, ОСОБА_1 курить цигарку. Тобто на відеозаписі відсутнє керування водієм ОСОБА_1 транспортного засобу і його зупинка поліцейськими. Починається розмова між ОСОБА_1 та працівниками поліції біля транспортного засобу, які не містять відомостей, які підтверджують факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Поліцейські під час розмови зауважують, що вбачають ознаки сп`яніння у ОСОБА_1 , пропонують йому пройти огляд на стан сп`яніння і в той же час неодноразово схиляли його до відмови від огляду на стан сп`яніння (хвилини: 04, 54, 55, 58, 59, 01 год. 04 хв., 01 год. 07 хв.). ОСОБА_1 не заперечував, що вживав вчора алкоголь, але неодноразово зазначав, що до відмови від проходження обстеження його схиляють саме поліцейські. Тобто, поліцейські самі бачили, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом. Після цього відбувається процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Тому, відеозаписи нагрудних камер працівників патрульної поліції, які наявні в матеріалах справи, не підтверджують вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Навпаки, надані відеозаписи щодо фактичних обставин повністю відповідають поясненням ОСОБА_1 і його представника.

Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.

Диспозиція ст.130 КпАП України є бланкетною, оскільки містить посилання на правила дорожнього руху, а тому для визначення суті правопорушення та вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення необхідно встановити, які пункти правил дорожнього руху були порушені особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, та у чому полягали такі порушення.

Суддя не вправі вийти за межі визначені протоколом про адміністративне правопорушення та самостійно змінити як виклад фактичних обставин правопорушення, так і його юридичну кваліфікацію.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у правах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст.130 КпАП України несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП України не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23 жовтня 1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч.2 ст.6 Конвенції, та заборона подвійного притягнення до відповідальності за одне порушення (ст. 4 Протоколу 7 до Конвенції).

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України»(рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02),«Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України, необхідно виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , які долучені до матеріалів справи, свідчать на користь ОСОБА_1 та підтверджують його версію перебігу подій.

Більш того, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені свідки. При цьому поліцейські, навіть, не перевірили температуру двигуна автомобіля, яким, нібито, керував ОСОБА_1 .

За таких обставин, в матеріалах справи, відсутні будь які докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

Як зазначено в п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин патрульний поліцейський безпідставно склав протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , який правил дорожнього руху не порушував.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , направлення на медичний огляд водія транспортного засобу від 24.10.2024, визнаються недопустимими доказами.

При таких даних поза розумним сумнівом не вбачається в діях ОСОБА_1 сукупності обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. А тому відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.221, 283, 284 КпАП України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Визнати невинуватим ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КпАП України провадження по справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти діб з моменту її винесення.

Суддя Борщов І. О.