Справа № 740/6048/24
Провадження № 3/740/2544/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2024 року м. Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області Карпусь І.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №143310 від 05.10.2024, ОСОБА_1 05.10.2024 о 11 год. 10 хв. у м. Ніжині на вул. Овдіївська, 35, керуючи ТЗ не мав при собі посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, правопорушення вчинено повторно протягом року. 02.07.2024 постановою серії ДП18 513309 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його захисник адвокат АніщенкоО.Г. подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу в його та ОСОБА_1 , відсутність, та зазначив, що з відеозапису наявного в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 пред`явив поліцейському посвідчення водія видане в Республіці Польща, так як ОСОБА_1 є громадянином вказаної країни й на нього поширюється дія Конвенції про шляховий рух, учасниками якої є Україна й Республіка Польща. За викладених обставин виключається і повторність вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , оскільки за аналогічних обставин 02.07.2024 його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП. З огляду на викладене провадження в справі про адміністративне правопорушення просить закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З відеозапису та копії посвідчення водія вбачається, що ОСОБА_2 було пред`явлено посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.03.2000 Республіки Польща.

За доводами захисника, дане посвідчення водія надавало ОСОБА_3 право на керування транспортними засобами територією України.

Суд виходить з того, що відповідно до п. 29.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, водій механічного транспортного засобу, що прибуває до України з іншої країни, а також водій - громадянин України, який виїжджає за кордон, повинні мати: реєстраційні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, що відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія.

Указом Президії ВР УРСР N 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року. Республіка Польща є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Згідно зі ст. 41 Конвенції про дорожній рух договірні сторони визнають: національне посвідчення водія, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції; міжнародне посвідчення водія, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції за умови, що воно пред`являється разом з відповідним національним посвідченням водія.

Положеннями частини 6 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що у посвідченні у обов`язковому порядку вказується дата закінчення строку дії посвідчення.

Із копії посвідчення водія НОМЕР_1 від 20.03.2000 слідує, що воно видане у Республіці Польща, та у п. 4 b) не вказано дату закінчення строку дії посвідчення.

Таким чином, ОСОБА_2 , при пред`явленні посвідчення водія, виданого Республікою Польща на його ім`я, не було враховано, що його зміст не відповідає вимогам даної Конвенції, а відтак і не може бути визнано державою Україна.

Також ОСОБА_4 не надав, ні поліцейському, ні суду жодних доказів наявності в нього міжнародного посвідчення водія, як того вимагає чинне законодавство.

За таких обставин, є безпідставними доводи про те, що пред`явлене ОСОБА_2 поліцейському посвідчення водія давало йому право на керування транспортними засобами територією України.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачена за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме:

-керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП),

-керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ( ч. 3 ст. 126 КУпАП),

-керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).

В матеріалах справи, наданих суду, відсутні докази про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, про що міститься твердження у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою суду від 08.10.2024 протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №143310 від 05.10.2024 відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст. 126 КУпАП з прикладеними матеріалами повертався до Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області для усунення недоліків, оскільки до матеріалів справи не було додано доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 - 4 ст. 126 КУпАП, та того чи видавалося ОСОБА_5 посвідчення водія.

Після надіслання повторно до суду даного протоколу додано лист Ніжинського РУП адресований начальнику УПП в Житомирській області з проханням надати копію постанови серії ДП18 513309 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 126 КУпАП від 02.07.2024; запит Ніжинського РУП та відповідь на запит Територіального сервісного центру МВС № 7443 в Київській та Чернігівській областях від 17.10.2024 з якої вбачається, що Міхалак Мачей Павел територіальним сервісним центром № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях посвідчення водія не видавалося, однак ЄДР ТЗ міститься інформація про посвідчення водія серії НОМЕР_2 , але відсутні дані про орган видачі посвідчення та наявні категорії, тому відсутня можливість підтвердити (спростувати) інформацію щодо видачі посвідчення водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час розгляду справи інших додаткових матеріалів до суду не надійшло.

Відповідно до вимог ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючися статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення.

За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суд відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом не маючи права ним керувати саме повторно протягом року. Враховує суд також те, що протокол про адміністративне правопорушення є специфічним доказом у справі, оскільки за змістом ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається про вже вчинене правопорушення. Тобто його складанню мали передувати, відповідно до фактичних обставин справи, встановлення факту повторності вчинення правопорушення, тоді як належні та допустимі докази цього в матеріалах справи відсутні.

З огляду на наведене, а також положення ст. 62 Конституції України, відповідно до якої, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, в суді не доведено допустимим та достатніми доказами наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.

Зазначене є підставою для закриття провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 221, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Суддя І.М. Карпусь