Справа № 450/5815/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. Провадження № 33/811/1031/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю захисника Гриневича М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Гриневича М.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 (п`ятсот тридцять шість) грн 60 коп.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 21 листопада 2023 року о 16 год. 30 хв. на вул. Козацькій, буд. 15, в м. Пустомити Львівської області, керував транспортним засобом марки «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, адвокат Гриневич М.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2024 рок, провадження по справі закрити.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова є незаконною, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу на те, що як вбачається із відеозапису події, в такому містяться відомості лише про події, які мали місце біля припаркованого транспортного засобу на приватній парковці біля багатоквартирного житлового будинку, однак, ним не зафіксовано моменту зупинки автомобіля, автомобіль марки «Фольксваген» знаходиться у нерухомому стані.

Також, із долучено до матеріалів справи відеозапису отриманого із камер відеоспостереження закладу громадського харчування по вул. Козацькій в м. Пустомити, вбачається, що автомобіль «Фольксваген» рухався в напрямку адреси проживання ОСОБА_1 о 15 год. 55 хв., працівники поліції приїхали о 16 год. 07 хв., що свідчить про те, що у часі вказаному у протоколі транспортний засіб «Фольксваген» не міг здійснювати рух, оскільки був припаркований.

Відтак, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Фольксваген».

Захисник вважає, що відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка не керувала транспортним засобом, не тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Також, працівниками поліції не доведено наявності у ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння, а відтак і законності та обгрунтованості вимоги працівників поліції до нього пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд оглядаючи відеозапис не врахував, що ОСОБА_1 вказав, що не керував транспортними засобом, автомобіль був припаркований.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явився. Захисник Гриневич М.М. не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 .

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутності ОСОБА_1 .

Захисник Гриневич М.М. в суді апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив задоволити.

Заслухавши захисника ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Разом з тим, ст. 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у випадку невиконання водієм вимог п. 2.5 ПДР полягає у відмові особи, яка здійснювала керування транспортним засобом та якій працівник поліції висловив вимогу пройти огляд на стан сп`яніння, пройти такий огляд.

Відповідно до ст. 2, 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 9 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція №1452/735) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу серії ААД № 665655 від 21 листопада 2023 року (а.с. 1) вбачається, що такими ознаками у ОСОБА_1 були: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей, тремтіння пальців рук.

З огляду на наведені ознаки, у поліцейського виникли підстави вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, наслідком чого стала вимога поліцейського до ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння.

Наявним у матеріалах справи відеозаписом з камер спостереження патрульних підтверджується, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про те, що на №102 надійшло повідомлення, що водій автомобіля «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_1 керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Також, на відеозаписі зафіксована розмова поліцейського із заявником по телефону, який розповів, що водій автомобіля «Фольксваген Пасат» бірюзового кольору, номерний знак НОМЕР_1 керував автомобілем порушуючи ПДР, їздив по бордюрах та тротуарі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом з якого вбачається, що ОСОБА_1 просив поліцейських не складати протокол, не заперечував факту керування та своєї відмови від огляду.

Також апеляційний суд звертає увагу на наявний у матеріалах справи рапорт поліцейського СРПП ВП №3 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області Данчишина О. зі змісту якого вбачається, що під час несення служби 21.11.2023 з 08:00 год. до 20:00 год. о 15:55 год. на службовий планшет отримано повідомлення від гр. ОСОБА_3 про те, що водій автомобіля «Фольксваген Пасат», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, їздить займаючи всю смугу руху, поїхав у напрямку м. Пустомити. Обслідуючи територію м. Пустомити, на вул. Грушевського було помічено авто вказане заявником, який здійснював поворот ліворуч на вул. Козацьку. Автомобіль було зупинено на вул. Козацькій, навпроти будинку №15 під керуванням ОСОБА_1 від водія було чути запах алкоголю з порожнини рота. Водію було запропоновано пройти огляд на місці або в медичному закладі, але водій відмовився від огляду, тому було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів захисника про недоведеність наявності у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом не передбачено проведення окремого огляду для виявлення ознак сп`яніння, такі ознаки встановлюються під час спілкування водія із поліцейськими та констатуються за внутрішнім переконанням поліцейського. Отже, спростування або підтвердження перебування водія в стані сп`яніння, відбувається не через оспорювання наявності ознак, а за рахунок проведення відповідного огляду у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, що і було запропоновано ОСОБА_1 , однак останній від огляду відмовився.

Апеляційний суд вважає здобуті у справі докази є належними та допустимими доказами вини ОСОБА_1 та у ході апеляційного розгляду апеляційним судом не отримано даних, які б свідчили про незаконність дій працівників поліції та невідповідність їх дій вимогам «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Не заслуговують на увагу і доводи захисника щодо розбіжності у часі вчинення правопорушення зазначеного у протоколі та часі, який відображено на відеозаписі, оскільки не спростовують ні факту керування ОСОБА_1 автомобілем, ні факту його відмови від огляду, а тому не може бути підставою для скасування постанови, та не впливає на правильність висновків судді першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпційфакту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Гриневича М.М. в інтересах останнього - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Урдюк Т.М.