ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Романюка В.Я. на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці 13 лютого 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , непрацюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , - визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в сумі 17000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Держави судовий збір в розмірі 605,60 грн..

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 , 20 січня 2024 року о 21 год. 45 хв. по вул. Головна 18, в м. Чернівці, керував автомобілем «Сітроен Берлінго» д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився. Відмова фіксувалася працівниками поліції за допомогою технічних засобів відеозапису. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

На вказану постанову адвокат Романюк В.Я. в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржуване рішення незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

ЄУНСС №727/866/24 Головуючий у І інстанції: Танасійчук Н.М.

Провадження №33/822/159/24 Доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

Посилається на те, що в протоколі та постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а згідно ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що у разі, якщо працівники поліції виявили, що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, то відповідно до ст. 266 КУпАП, його необхідно було відсторонити від керування транспортним засобом, проте цих вимог працівниками поліції виконано не було.

З відеозапису, який було надано суду чітко видно, що у ОСОБА_1 відсутні такі ознаки, як: запах алкоголю із порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, мова зрозуміла, чітка, нормальне формулювання своїх думок, рухи тіла теж адекватні, реакцію на світло зіниць очей працівники поліції не перевіряли.

На пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 погодився, але в протоколі не зафіксовано назву технічного засобу. який було застосовано під час проведення огляду.

Окрім того, на відеозаписі не зафіксовано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом. Відеозапис з нагрудних камер працівників поліції починається з того, що ОСОБА_1 стоїть на тротуарі й до нього підходять працівники поліції. У поясненнях ОСОБА_2 вказав, що за кермом припаркованого транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , але якщо автомобіль рухався, що не заперечує ОСОБА_2 , то як він міг розгледіти обличчя водія, а тому в правдивості його пояснень виникають сумніви.

Судом не взято до уваги пояснення ОСОБА_3 , який дав пояснення, що за кермом транспортного засобу перебував він, а ОСОБА_1 перебував на пасажирському сидінні. Припаркувавши автомобіль біля зупинку «Боженка» він пішов в магазин, а ОСОБА_1 залишився біля автомобіля.

Вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому просить скасувати постанову та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП відносно його підзахисного.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, вислухавши пояснення адвоката Романюка В.Я. який діє в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Судом першої інстанції наведених вище вимог закону дотримано у повному обсязі.

Незважаючи на доводи, викладені в апеляційній скарзі, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вірно встановлена судом першої інстанції та підтверджується наявними у справі доказами.

Пункт 2.5 ПДР встановлює обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КпАП України, про що ОСОБА_4 був належним чином попереджений працівником поліції.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №445695 від 20.01.2024, яким встановлено, що 20 січня 2024 року о 21 год. 45 хв. в м. Чернівці, вул. Головна, 18, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen Berlingo д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів, а саме приладу Drager Alcotest 7510 та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння у ЧОНД у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Проте огляд не проводився, так як ОСОБА_1 відмовився на місці зупинки (а.с.3,4).

Окрім того, у ОСОБА_1 було тимчасово вилучено документи, а саме посвідчення водія НОМЕР_2 від 09.06.2023 та підготовлено тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом DT 285445 від 20.01.2024, проте останній відмовився від його отримання.

Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 було відсторонено.

Так, вказані документи складені та підписані лише працівником поліції, оскільки ОСОБА_1 від їх підписання відмовився, як і відмовився надавати пояснення у силу ст. 63 Конституції України. Проте, всі вище наведені дії

зафіксовано на відеозаписах долучених до матеріалів справи.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозаписах наданих працівниками поліції - б/к VB400 476060, 476568, на яких чітко зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння і останньому роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду (а.с.10).

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що надані докази є послідовними, взаємоузгодженими та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У своїй апеляційній сказі адвокат посилається на те, що в протоколі та постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а згідно ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Однак, такі доводи апелянта не заслуговують на увагу суду, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, а для того, щоб ствердно зробити запис у протоколі, що останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння він мав пройти огляд. При цьому слід зауважити, що з переглянутих відеозаписів апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , як зовні, так і при розмові з працівниками поліції тверезо не виглядав. Наведене не свідчить про незаконність ухваленого судом рішення.

Також у апеляції сторона захисту посилається на те, що в протоколі не зафіксовано назву технічного засобу, який було застосовано під час проведення огляду ОСОБА_1 .. Однак, такі доводи адвоката спростовуються актом огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого огляд мав проводитися за допомогою приладу Drager Alcotest 7510. Разом з тим, огляд ОСОБА_1 проведено не було, так як він відмовився.

Доводи адвоката Романюка В.Я., що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги. Так як, з переглянутих відеозаписів апеляційною інстанцією під час підготовки справи до розгляду було встановлено, що саме він керував транспортним засобом і це засвідчено поясненнями ОСОБА_2 , який мав з ним інцидент в процесі руху їх транспортних засобів, що і стало підставо виклику працівників поліції.

Більше того, на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , останній не вказував, що за кермом був не він, і що автомобілем керував ОСОБА_5 , про що зауважує адвокат у своїй скарзі, як і відсутній сам ОСОБА_5 на цих відеозаписах, який би підтвердив, що саме він керував транспортним засобом.

Так, рапорт поліцейського сам по собі не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення, однак, у даному випадку його зміст повністю узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, сукупність яких є достатньою для доведення вини ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозапис має достатньо високу інформативність, фіксує повні і реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи.

Досліджений відеозапис повністю узгоджується з відомостями, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а тому визнається належним і допустимим доказом.

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом спростувати викладену у протоколі про адміністративне правопорушення інформацію, відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, не наводив обставин, які б безумовно перешкоджали йому виконати обов`язок, покладений на нього, як на водія п.2.5 ПДР України.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Отже, водій ОСОБА_1 реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

У своїй апеляційній скарзі адвокат Романюк К.С. посилається на ряд порушень, допущених поліцейськими, однак вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не тягнуть за собою недопустимість доказів та не спростовують факту порушення ОСОБА_1 пункту 2.5 ПДР.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

З огляду на зазначене, викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності висновків суду першої інстанції та не спростовують встановлені судом обставини події, а зводяться виключно до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Доводи апеляційної скарги суд оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції, як про те просить сторона захисту в інтересах свого підзахисного, немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката Романюка В.Я. залишити без задоволення, а Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці 13 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим за ч.1 ст.130 КпАП України без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська