ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/807/24 Номер провадження 33/814/772/24Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т. Д. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Полтава

Суддя Полтавського апеляційного суду Панченко О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.

з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Антіховича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Антіховича Володимира Володимировича подану в інтересах ОСОБА_1

на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ «Машинобудівний завод «Алма»,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ «Машинобудівний завод «Алма» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85 (вісімдесят п`ять) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605.60 грн.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він перебуваючи на посаді директора ТОВ «Машинобудівний завод «Алма» вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у порушенні порядку ведення податкового обліку, а саме при декларуванні за листопад 2023 року у деклараціях від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. В результаті підприємству було відмовлено в бюджетному відшкодуванні за листопад 2023 року на суму 962973 грн.

Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення абз.Б п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Позиції осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року, ОСОБА_1 через свого захисника адвоката Антіховича В.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження по справі закрити.

Апеляційна скарга обґрунтовується відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Антіхович В.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, просив її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

ГУ ДПС у Полтавській області будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи про свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, на виклик у судове засідання не з`явилось, доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання не надало.

Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду

В апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Антіхович В.В. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року апеляційну скаргу на вищезазначену постанову місцевого суду було повернуто у зв`язку з не долученням до неї документів, які підтверджували повноваження ОСОБА_2 на підписання та подання апеляційної скарги.

17 квітня 2024 року, захисник ОСОБА_1 адвокат Антіхович В.В. повторно подав апеляційну скаргу на постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги, вважаю, що воно підлягає задоволенню, оскільки наведені причини пропуску строку на оскарження є поважними та підтверджуються матеріалами справи.

Мотиви суду

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.

Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Відповідно до ст. 14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Диспозиція ч. 1 ст. 163-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення порядку ведення податкового обліку, надання аудиторських висновків.

Вважаючи винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП, доведеною, місцевий суд послався на протокол про адміністративне правопорушення № 1378 від 20 лютого 2024 року, акт ГУ ДПС у Полтавській області №1248/16-31-07-02-01/31634601 від 05 лютого 2024 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Машинобудівний завод «Алма».

Однак, суд апеляційної інстанції, не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

У даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення № 1378 від 20 лютого 2024 року, зазначено, що ОСОБА_1 перебуваючи на посаді директора ТОВ «Машинобудівний завод «Алма», вчинив порушення порядку ведення податкового обліку, а саме при декларуванні за листопад 2023 року у деклараціях від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. В результаті, підприємству було відмовлено в бюджетному відшкодуванні за листопад 2023 року на суму 962973 грн, чим допустив порушення абз.Б п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Однак, з протоколу про адміністративне правопорушення № 1378 від 20 лютого 2024 року, який складений щодо ОСОБА_1 неможливо зробити висновок про об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, тобто безпосередні його дії або бездіяльність яка виражалась у порушенні закону, а в матеріалах справи наявний лише акт позапланової документальної перевірки 1248/16-31-07-02-01/31634601 від 05 лютого 2024 року, на підставі якого і було складено протокол.

Будь-яких інших фактичних даних про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає, що у порушення вимог ст.283 КУпАП місцевим судом не викладено опис обставин адміністративного правопорушення, установленого під час розгляду справи в розумінні диспозиції ч.1 ст.163-1 КУпАП.

Таким чином, в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.163-1 КУпАП, у тому розумінні, як її викладено в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваному судовому рішенні.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до змісту п.86.1. ст.86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі, зокрема, акта, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

У своїй практиці Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. У силу норм Податкового кодексу України акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. Дана правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі №П/811/2893/14.

Так, обґрунтованість судового рішення означає відповідність висновків судді у постанові фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у справі, і винесення обґрунтованої постанови є результатом пізнання суддею цих обставин, які в обов`язковому порядку повинні бути підтверджені доказами (ч. 1 ст. 251 і ст. 280 КУпАП).

При цьому суддя при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП). Обґрунтовувати свої висновки суддя може лише на тих доказах, які він безпосередньо досліджував у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст. 279 КУпАП.

Прийняття суддею суду першої інстанції необґрунтованого та невмотивованого рішення є безумовною підставою для його скасування через порушення норм процесуального права, оскільки право на отримання належним чином умотивованого судового рішення є процесуальним елементом і складовою «права на справедливий суд», гарантованого ст. 6 Конвенції та національним законодавством України, які містить гарантії справедливого судочинства. «Право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України», «Малофєєва проти Росії», суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, апеляційний суд зазначає,що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Враховуючи наведене, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б підтверджували факт порушення ОСОБА_1 порушення порядку ведення податкового обліку, а відтак не доведено вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 163-1 КУпАП.

За таких обставин, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, що призвело до помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича підлягає задоволенню, а постанова судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.163-1 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Антіховичу Володимиру Володимировичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Антіховича Володимира Володимировича задовольнити.

Постанову судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 березня 2024 року скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду О.О. Панченко