Миколаївський апеляційний суд
Справа № 33/812/560/24 Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 2 ст. 172-15 КУпАП суддя Зубар Н.Б.
Суддя апеляційного суду
Чебанова-Губарєва Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,

за участю секретаря Кушнікової К.-Е.А.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1

розглянула апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 ОСОБА_1 на постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2024 року якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Барвінкове Харківської області, начальника відокремленого відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП із закриттям провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ВП-66 від 22.08.2024 р., капітан ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді начальника відокремленого відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , протиправно, всупереч інтересам служби, в умовах особливого періоду, на порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 11-14 розділу 1, п. п. 23, 24, 32 розділу V Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 р. № 440, ст. ст. 7, 13 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженого наказом Кабінетом Міністрів України від 04.08.2000 р. № 1225, на початку червня, точної дати не встановлено, не забезпечив організацію внутрішнього контролю та контроль за кількістю, комплектністю та своєчасною підготовкою авіаційного озброєння, яке відправляється згідно з нарядами, що призвело до неможливості забезпечити вчасну видачу ОФАБ 250-270 зі сховища відокремленого відділу зберігання військової частини НОМЕР_1 у потрібній кількості, а саме 168 шт., та до несвоєчасної їх передачі 28.06.2024 р. до військової частини НОМЕР_2 , чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник Боднарук В.В. просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Наголошує на тому, що, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_2 , суддя місцевого суду, як на докази його вини, послалась на Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, та на витяг із Положення про військову частину НОМЕР_1 , відповідно до п. 44 якого, визначені повноваження начальника відділення зберігання, в той час як ОСОБА_2 прийнято на посаду начальника відділу зберігання.

Разом з тим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21.05.2021 р. у справі № 185/12161/15-к, при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких йому ставиться за вину.

Відтак, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторони захисту на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши відомості та докази по справі, суд апеляційної інстанції доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також інші документи.

Відповідно до поданої апеляційної скарги захисник Боднарук В.В. вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належними, допустимими та достатніми доказами по справі.

Незважаючи на таку позицію сторони захисту, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, та перевірених судом апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення № ВП-66 від 22.08.2024 р., письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 22.08.2024 р., наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 409 від 03.07.2024 р. про призначення службового розслідування, актом службового розслідування № 3170 від 29.07.2024 р., наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 255 від 29.07.2024 р. про затвердження результатів службового розслідування, рапортом ОСОБА_2 , витягом із Положення про військову частину НОМЕР_1 , витягом з наказу № 152 від 26.07.2021 р. про призначення ОСОБА_2 на посаду.

Перевіривши докази, які містяться у матеріалах справи на предмет належності та достатності, апеляційний суд констатує, що жодних підстав, за наявності яких можна ставити під сумніви достовірність та належність процесуальних документів апеляційним судом не виявлено.

Окрім того, з пояснень сторони захисту вбачається, що жодних заперечень, застережень чи зауважень відносно проведеного службового розслідування, за результатами якого в діях ОСОБА_2 встановлено порушення вимог абзацу 2 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзаців 2, 3 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 44 Положення про авіаційний склад ракетного озброєння та боєприпасів, вони не висловлювали та відповідний наказ не оскаржували.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта про невстановлення посадових обов`язків ОСОБА_2 , виходячи з наступного.

Відповідно до витягу з наказу № 152 від 26.07.2021 р. ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відокремленого відділу зберігання.

Положенням про військову частину НОМЕР_1 визначено обов`язки начальника відділення зберігання, які стосуються організації внутрішнього контролю та забезпечення обліку військового майна.

Так, згідно з п. 44 Положення, до обов`язків начальника відділення зберігання входить, зокрема, контроль за кількістю, комплектністю та своєчасною підготовкою військового майна, а також організація внутрішнього контролю в межах своїх повноважень.

Ці обов`язки чітко корелюють із посадою ОСОБА_2 .

Відповідно до матеріалів службового розслідування, ОСОБА_2 , через недбале ставлення до обов`язків, допустив розбіжності в обліку військового майна, що призвело до несвоєчасної передачі 28.06.2024 р. авіаційних засобів ураження до іншої військової частини.

Актом службового розслідування № 3170 від 29.07.2024 р. встановлено, що порушення з боку ОСОБА_2 полягало у слабкому контролі за діями підпорядкованих начальників сховищ, що стало наслідком непрямого умислу.

Таким чином, розбіжності у формулюваннях «начальник відділу зберігання» та «начальник відділення зберігання» не впливають на сутність обов`язків, які визначені нормативними документами та регламентують відповідні посадові обов`язки.

Що стосується вказівки апелянта на рішення Верховного Суду у справі №185/12161/15-к, то апеляційний суд вважає його некоректним, оскільки у вказаній справі йшлося про встановлення посадових обов`язків особи, невиконання яких могло призвести до складу злочину. Натомість, у ситуації з ОСОБА_2 , предметом доведення є встановлення недбалості в межах виконання його посадових обов`язків, що було належним чином встановлено судом першої інстанції та підтверджено службовим розслідуванням і нормативними документами, які регламентують відповідні посадові обов`язки. До того ж, ОСОБА_2 у своїх поясненнях сам визнав факт своєї недбалості, що стало причиною порушення обліку.

Так само, обставини та правові аспекти не співпадають із ситуацією ОСОБА_2 . У даній справі суд довів, що обов`язки начальника відокремленого відділу зберігання були чітко визначені та відомі ОСОБА_2 , а його дії (чи бездіяльність) відповідали критеріям адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а адміністративне стягнення, накладене в межах санкції вказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином мотивованим, а відтак, підстав для його скасування, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 листопада 2024 року якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП із закриттям провадження у справі у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Н.В. Чебанова-Губарєва