Провадження № 3/161/6205/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Рудська С.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської обл., громадянина України, із вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, до адміністративної відповідальності за вчинення однорідного правопорушення протягом року не притягувався, не судимого, працюючого на посаді директора ПП «Комп`ютерні Системи», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

В С Т А Н О В И Л А:

14.10.2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 594902 від 27.09.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 150 СК України, відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, маючи діагноз, встановлений нейропсихологічним обстеженням, будучи не забезпечений засобами зв`язку, 24.09.2024 року самовільно залишив місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з 08:00 до 18:40 бродяжив по м. Луцьку.

Вищевказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому правопорушенні не визнав та пояснив суду, що свої батьківські обов`язки щодо виховання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 він виконує в належний спосіб. Так, 24.09.2024 року він, як і до цього, випровадив дитину на навчання. Однак його син помилково сів не в ту маршрутку, яка їде до школи, де він навчається. Перед даною подією між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його матір`ю перед цим виник конфлікт, у зв`язку з чим остання відібрала у нього мобільний телефон. Коли він виявив, що його син не приїхав до школи, він відразу почав вживати усі можливі заходи щоб відшукати сина. Провадження у справі просив закрити.

До матеріалів справи долучено відповідне клопотання ОСОБА_1 від 31.10.2024 року (а.с. 17-18).

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Вищевказана норма носить бланкетний характер та фактично відсилає до положень СК України, якими визначають обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та визначені ст. 150 СК України.

Так, згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3). Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4). Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5). Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини (ч. 6). Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ч. 7).

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів дитини.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП виражається в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей (формальний склад).

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей являє собою бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.

Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Ухилятись це намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось; уникати. Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось.

З огляду на викладене, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, не конкретизовано, у який саме спосіб (дія/бездіяльність) ОСОБА_1 ухилявся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання свого сина, а також не вказано які саме обов`язки щодо забезпечення належного виховання не виконав ОСОБА_1 і якими нормативно правовими актами передбачені ці обов`язки.

Вказане прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (зокрема, п. 31 рішення від 28.10.2003 року у справі «Ракевич проти рф» (Rakevich v. Russia), заява № 589973/00); п. 109 рішення від 13.12.2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99); п. 54 рішення від 23.09.1998 року у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 року у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на не виконання ОСОБА_1 вимог ч. 2 ст. 150 СК України без визначення конкретних дій (бездіяльності) само по собі не утворює об`єктивної сторони правопорушення, оскільки ця норма Сімейного кодексу України також носить загальний характер і теж відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

У рішенні по справі «Karelin v. rf» no. 926/08 ECHR від 20.09.2016 року зауважено, що з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Наведене доводить, що саме з протоколу про адміністративне правопорушення суддя має встановити сукупність достатніх даних, які дозволяють зробити обґрунтований, коректний висновок про ухилення батьків, або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Оцінюючи протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 594902 від 27.09.2024 року, відповідно ст. 252 КУпАП, суд приходить до переконання, що такий складений без дотримання вимог процесуального закону, що при розгляді справи по суті може потягнути за собою визнання його як доказу недопустимим.

Суд такого ж наголошує на тій обставині, що ОСОБА_1 інкримінується невиконання вимог саме ч. 2 ст. 150 СК України, однак матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на те, що останній не піклується про здоров`я своєї дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 40-1, ст. 184, ст. ст. 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська