Справа 362/6290/24
Провадження 3/362/2925/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2024 року м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові Київської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонер, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

встановив:

04.09.2024 о 20:45год. у с. Плесецьке Фастівського району Київської області по вул. Центральна, 81, водій ОСОБА_1 керував транспортним Honda Tact, без державного номерного знака, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, виражене тремтіння пальців рук), та, у порушення вимог п. 2.5 ПДР України, від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі КНП «ВБЛІЛ» ВМР водій відмовився під відеозапис на нагрудну камеру № 1.

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що того дня в обідній час вживав пиво, після чого порався по господарству. Ближче до вечора йому зателефонувала матір і сказала, що поранила ногу. Оскільки необхідних медикаментів вдома не було, він був змушений поїхати до аптеки. На зворотному шляху його зупинили поліцейські. Вони ствердили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння. Він підтвердив, що того дня вживав пиво і пояснював про необхідність поїхати до аптеки через травму матері. Поліцейські пропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він сильно хвилювався, оскільки вперше потрапив у таку ситуацію. Був без окулярів, а тому не розумів, які документи підписує. Також не усвідомлював, що на нього оформили протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.

Захисник ОСОБА_2 адвокат Шимко А.О. (діє на підставі договору про надання правової допомоги № 64 від 23.09.2024) просив суд закрити цю справу у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення у стані крайньої необхідності. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_2 , хоч і керував транспортним засобом, однак такі його дії викликані станом крайньої необхідності після отримання матір`ю травми. Через пізній час у ОСОБА_2 не було часу знайти іншого водія. Саме необхідність надання невідкладної допомоги матері й усвідомлюючи можливість настання негативних наслідків ненадання своєчасної медичної допомогти обумовлює стан крайньої необхідності в діях ОСОБА_2 .

З ініціативи сторони захисту до суду прибув свідок ОСОБА_3 (мати), яка надала суду пояснення, що того вечора поранила ногу та відразу зателефонував синові, якого повідомила про ці обставини. Він невідкладно поїхав за ліками та стерильними матеріалами. Швидку медичну допомогу не викликали, до повернення сина самостійно зупинила кров та надавала собі допомогу.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників, які брали участь у розгляді справи, суд встановив таке.

Диспозицiєю ч. 1 cт. 130 КУпAП передбачено відповідальність за:

1) кeрування трaнспортними зaсобами особами в cтані aлкогольного, нaркотичного чи іншого сп`янiння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;

2) передачу кeрування трaнспортним засoбом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лiкарських препаратів;

3) вiдмову oсоби, яка кeрує тpанспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан aлкогольного, нaркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лiкарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок проведення огляду на стан сп`яніння регулюється ст. 266 КУпАП.

Процедура огляду встановлюється такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і деталізують норми цієї статті: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (надалі Порядок №1103); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України і Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (надалі Інструкція № 1452/735).

Ці нормативно-правові акти передбачають два види огляду: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу і лікарем закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. п. 2, 3 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння за наявності підстав вважати, що водій перебуває в стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ч. 2 ст. 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Отже, альтернативу містить фіксування процедури проведення огляду або ж відмови від такої.

Щодо оцінки аргументів сторін і досліджених судом доказів.

У судовому засіданні було досліджено відеозаписи події, що відображені на електронному диску, долученому до матеріалів справи, зокрема:

-відеофайл «Гаврилюк 1», на якому зафіксовано як ОСОБА_1 неодноразово та наполегливо просить працівників поліції не оформляти протокол щодо нього;

-відеофайл «Гаврилюк 2» та «Гаврилюк 4» на якому зафіксовано оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 . Надалі зафіксовано ознайомлення водія ОСОБА_4 зі складеними щодо нього адміністративним протоколом та додатками до нього, від підпису яких він відмовляється через відсутність окулярів;

-відеофайл «Гаврилюк 3» на якому зафіксовано, як водій ОСОБА_1 просить працівників поліції застосувати щодо нього усне попередження. Надалі на місце події прибуває свідок, який підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом (моторолером) та вживання ними алкоголю (0:0:52 хв.) Водію ОСОБА_1 зачитують зміст складного протоколу та додатків до нього від підпису яких він відмовляється. До медичного закладу їхати на огляд не бажає (0:02:52 хв.);

-відеофайл «Гаврилюк 6» на якому зафіксовано факт руху транспортного засобу під курування водія ОСОБА_1 та його зупинка працівниками поліції. Водій вказує про відсутність в нього документів, надає свої анкетні дані. З огляду на виявлені ознаки водію ОСОБА_1 пропонують пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій підтверджує факт вживання ним алкогольних напоїв (пива) (0:03:54 хв.). Підтверджує, що знав, що його зупинять, так як бачив працівників поліції, просить вибачення за свої дії. В чергове самостійно підтверджує факт руху та вживання алкогольних напоїв - «заїхав до родича випили трохи» (0:05:02 хв.).

Враховуючи застосування поліцейськими у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, технічних засобів відеозапису, даний запис можливий для відтворення, доданий до протоколу у встановленому законом порядку, стосується предмету доказування по цій справі, а тому суд визнає його належним і допустимим доказом у даній справі.

Так, відображені на відеозаписі події повністю узгоджуються з іншими письмовими матеріалами справи, які були досліджені судом, а саме:

-фактичними відомостями викладеними у протоколі серії ААД № 683310 від 04.09.2024;

-даними акта огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за яким у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя) він мав пройти огляд на стан сп`яніння, однак такий огляд не проводився через відмову водія ОСОБА_1 ;

-даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.09.2024, за яким такий огляд не проводився через відмову ОСОБА_1 ;

-даним копії акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 04.09.2024, за яким транспортний засіб Honda Tact, без державного номерного знака, затримано та поміщено на майданчик тимчасового утримання.

Таким чином, з матеріалів справи видно, що поліцейським було дотримано норми вказаної Інструкції, у нього були наявні підстави вважати, що водій ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, керує ним з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, однак водій відмовився від такого огляду.

Так, відповідальність за ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Як передбачено п. 2. 5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія або його свідоме намагання не виконувати усіх дій для проходження такого огляду) - ПДР не містять.

Перевіркою матеріалів також не встановлено порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання адміністративного протоколу, відповідають вимогам статті 266 КУпАП і пункту 8 Порядку № 1103, а саме: у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння та свідомим ухиленням водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», його небажання пройти такий огляд у медичному закладі, було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів. До того ж поліцейським оформлено відповідне направлення для проходження такого огляду поліцейським у медичному закладі. При цьому, під час неодноразових пропозиції йому пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 поліцейський застосовував технічні засоби відеозапису, зафіксовано також відмову водія пройти такий огляд.

Факт керування транспортним засобом у час та місці, зазначеному у протоколі, не заперечувалось стороною захисту.

Щодо тверджень сторони захисту про вчинення даного правопорушення в стані крайньої необхідності.

Так, відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана "передчасна" і "спізніла" крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Суд критично відноситься до того, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки з відеозапису який було досліджено судом, встановлено, що з моменту його зупинки та усього часу спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 жодного разу не вказував про обставини отримання його матір`ю травми та те, що він везе ліки, а лише повідомив, що був у родича, де вживали алкоголь.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пасажирів, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Крім того, у суду відсутні дані, що ОСОБА_1 було вичерпано всі можливості щодо виклику альтернативних засобів транспорту та вжито інших заходів, зокрема, виклику швидкої медичної допомоги, служби таксі або звернення до знайомих чи близьких, які мають право керувати транспортними засобами.

Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та посилання його захисника на стан крайньої необхідності судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.

На думку суду, зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст. 251,252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 KУпAП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Керування транспортним засобом та набуття статусу учасника дорожнього руху є передумовою для виникнення у особи, яка керує транспортним засобом, низки обов`язків, встановлених вимогами чинного законодавства, адже, діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів чинним законодавством України визначена джерелом підвищеної небезпеки та підлягає підвищеному контролю з боку держави.

За таких обставин, користуючись правом та реалізуючи бажання керувати транспортним засобом, ОСОБА_1 одночасно прийняв на себе і обов`язок неухильно підкорятися вимогам нормативно-правових актів України, визначених для водіїв транспортних засобів, в тому числі на вимогу працівників поліції проходити медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

На думку суду, усі вищезазначені докази доповнюють одне одного, узгоджуються між собою, а тому суд вважає, що дії ОСОБА_1 охоплюються складом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як він керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Призначаючи адміністративне стягнення, суд бере до уваги характер вчиненого правопорушення, а саме його високий ступінь суспільної шкідливості, особу ОСОБА_1 та приходить до переконання про можливість застосування до особи адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами у межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП.

У силу ст.40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2ст.4Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст. ст. 221, 245, 251-252, 283-284, 294 КУпАП, п. 5 ч. 2ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суд

постановив:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень (Отримувач: Київська обл../м. Київ/21081300. Рахунок № UA0010001. Банк: Казначейство України (ЕАП) . Призначення платежу: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 гривень судового збору (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783 Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача: UA0026001 Код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Штраф підлягає сплаті не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання правопорушника, роботи або за місцем знаходження його майна в порядку, встановленому законом. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання становить три місяці із дня її винесення. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя В.М. Дорошенко