ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Володимир

Суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області Каліщук А.А. розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від заступника начальника Володимирського відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , приватного підприємця,

у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколу 05.08.2024 о 12 годині 16 хвилин у АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , будучи суб`єктом господарської діяльності, в магазині «Сіті» здійснила продаж тютюнових виробів (пачку сигарет) без відповідної на це ліцензії на здійснення такої діяльності, чим порушила вимоги ч. 22 ст. 15 Закону України « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та вчинила правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась. Від її захисника ОСОБА_3 надійшло клопотання в якому він просить закрити провадження у справі. Клопотання обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в орендованому нежитловому приміщенні по АДРЕСА_2 . В цьому приміщенні також здійснює підприємницьку діяльність орендодавець ОСОБА_4 , в якого є ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами з 28.07.2024 по 28.07.2025. Продавець ОСОБА_5 здійснила реалізацію товару помилково через банківський термінал ОСОБА_1 , а не ОСОБА_6 . Тобто, дане правопорушення вчинено не умисно, а з необережності.

Суддя встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, дослідивши в судовому засіданні клопотання захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження, а склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, судом не встановлений виходячи з наступного.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний зокрема з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильно вирішення справи. Ці дані встановлюються, в т.ч. протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Частина 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без подання повідомлення про початок здійснення господарської діяльності, якщо обов`язковість подання такого повідомлення передбачена законом, або без отримання ліцензії на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, або у період зупинення дії ліцензії, у разі якщо законодавством не передбачені умови провадження ліцензійної діяльності у період зупинення дії ліцензії, або без одержання документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).

Тобто, об`єктом такого адміністративного порушення є суспільні відносини у сфері державного регулювання господарської діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно із частиною 1 ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

В п. 4 постанови від 25.04.2003 № 3 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.

Однак до матеріалів справи не надано суду жодних доказів, які б підверджували, що ОСОБА_1 постійно (регулярно) здійснює господарську діяльність по продажутютюнових виробів без отримання ліцензії на провадження такого виду господарської діяльності (три і більше рази протягом року).

Один факт продажу 02.08.2024 тютюнових виробів не свідчить, що ОСОБА_1 систематично, на постійній основі здійснює господарську діяльність по продажу тютюнових виробів без відповідної ліцензії на такий вид господарської діяльності, оскільки така діяльність повинна провадитись не менше ніж три рази протягом одного календарного року.

Таким чином, достатніх, допустимих та достовірних доказів здійснення ОСОБА_1 торгівлі тютюновими виробами, систематичності вчинення таких дій, матеріали справи не містять.

Окрім того, суд бере до уваги пояснення ОСОБА_1 відповідно до якихвона здійснює підприємницьку діяльність в орендованому нежитловому приміщенні по АДРЕСА_2 . В цьому приміщенні також здійснює підприємницьку діяльність орендодавець ОСОБА_4 , в якого є ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами з 28.07.2024 по 28.07.2025. Продавець ОСОБА_5 здійснила реалізацію товару помилково через банківський термінал ОСОБА_1 , а не ОСОБА_6 , що підтверджує факт продажу тютюнових виробів продавцем через банківський термінал ОСОБА_1 не умисно, а з необережності продавця.

Той факт, що перевікою не виявлено інших випадків (систематичності) продажу підприємцем ОСОБА_1 тютюнових виробів, дає судді підстави дійти висновку, що такий продаж тютюнових виробів продавець здійснила 02.08.2024 помилково (не умисно, з необережності) через банківський термінал ОСОБА_1 , а не ОСОБА_6 , які здійснюють підприємницьку діяльність в одному приміщенні.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Судова практика свідчить, що у відповідності до цього рішення, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Положення ч. 2 ст. 7 КУпАП вказують на те, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За таких умов сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, не може бути беззаперечним доказом його вини в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливає зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, розглядом справи в суді встановлено, що обставини, які були викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП.

З урахуванням викладеного провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1ст. 247 КУпАП підлягає закриттю за відсутність в діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.7, ст.10, ч.4 ст.164, ст.247, ст.278, ст.280, ст.283-285 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закрити у звязку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:/підпис/

Виготволено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. К аліщук