КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 376/2652/24
№ провадження 33/824/4887/2024
Суддя І інстанції - Ловінська С.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року суддя Київського апеляційного суду

Немировська О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Хоменка Євгенія Миколайовича на постанову судді Сквирського районного суду Київської області від 04 вересня 2024 року про визнання ОСОБА_1 , який народився: ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Сквирського районного суду Київської області від 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, стягнуто судовий збір на користь держави.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 31 серпня 2024 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , близько 17:30, в умовах особливого періоду, а також в умовах воєнного стану знаходився в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в місті тимчасової дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаними діями ОСОБА_1 , скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Хоменко Є.М. просить скасувати постанову судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та закрити провадження по справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що зазначена постанова є такою, що не відповідає обставинам справи, прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до чч. 4-6 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дня до початку судового розгляду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або у суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 року у справі «Осман проти Сполученого королівства» (Osman v. Тhe United Kingdom) та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

24 жовтня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Хоменко Є.М. в судове засідання не з`явилися, про дату та час були повідомлені належним чином. 24 жовтня 2024 року від адвоката Хоменка Є.М. надійшла заява про перенесення судового засідання у зв`язку із перебуванням на лікарняному захисника Частоколяного О.Д.

05 листопада 2024 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Дичаковський Д.В. в судовому засідання подав клопотання про перенесення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. Про дату та час наступного судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с. 55).

05 грудня 2024 року ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Дичаковський Д.В. в судове засідання не з`явилися. 05 грудня 2024 року адвокат Дичаковський Д.В. подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із виконанням невідкладний слідчо-процесуальних дій, однак доказів на підтвердження неможливості брати участь в судовому засіданні надано не було. Суд приходить до висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як видно з матеріалів справи, відносно ОСОБА_1 02 вересня 2024 року було складено протокол про військове адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 № 2, відповідно до якого він 31 серпня 2024 року, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , близько 17:30, в умовах особливого періоду, а також в умовах воєнного стану знаходився в стані алкогольного сп`яніння під час виконання службових обов`язків в місті тимчасової дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаними діями ОСОБА_1 , скоїв правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В матеріалах справи міститься: протокол про військове адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 № 2 від 02 вересня 2024 року, Акт медичного обстеження для встановлення алкогольного сп`яніння № 502 від 31 серпня 2024 року, Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12 липня 2024 року, Наказ командира військової частини НОМЕР_1 про призначення уповноважених посадових осіб за складання протоколів про військові адміністративні правопорушення від 04 січня 2024 року, копія військового квитка ОСОБА_1 , пояснення, службова характеристика ОСОБА_1 , медична характеристика ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.). Обов`язок доведення вини «поза розумним сумнівом» лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Деталі обвинувачення мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (Справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «indubioproreo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4).

Отже презумпція невинуватості, крім кримінального процесу, підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення та означає, що всі сумніви стосовно події порушення та винуватості особи, яка притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь; недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статті 266-1 КУпАП унормовано огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Зокрема визначено підстави проведення огляду, особа уповноважена проводити огляд та засоби проведення, наслідки незгоди на проведення огляду уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами, порядок складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду, підстави застосування спеціальних технічних засобів відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів, залучення до огляду двох свідків; порядок направлення на огляд; порядок огляд військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби у складі національного контингенту; підстави, за яких огляд вважається недійсним.

Відповідно до «Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду» від 12 січня 2024 року огляд військовослужбовців/військовозобов`язаних проводиться посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення (далі - уповноважена посадова особа), з використанням спеціальних технічних засобів та тестів; огляд проводиться: уповноваженою посадовою особою на місці вчинення (виявлення) правопорушення, а у разі неможливості провести огляд на місці вчинення (виявлення) правопорушення - безпосередньо в органі управління, у військовій частині (в установі, організації, на підприємстві, в закладі, підрозділі) з використанням спеціальних технічних засобів (засоби вимірювальної техніки, які відповідають законодавству, що містить вимоги до таких засобів) і тестів, які мають документ про відповідність або лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов спеціальну підготовку.

З наявного в матеріалах справи Акту медичного обстеження для встановлення алкогольного сп`яніння № 502 від 31 серпня 2024 року вбачається, що огляд проводився фельдшером солдатом ОСОБА_2 та фельдшером частини старшим санітаром ОСОБА_3 (а.с. 3).

Водночас, в матеріалах даної справи про адміністративне правопорушення відсутні докази на підтвердження наявності у фельдшера солдата ОСОБА_2 та фельдшера частини старшого санітара ОСОБА_4 визначених ч. 2 ст. 266-1 КУпАП повноважень для проведення огляду.

Отже огляд проведений й акт складений неповноважною собою.

Акт медичного обстеження для встановлення алкогольного сп`яніння № 502 від 31 серпня 2024 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, адже огляд проведено без використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

За визначеної законодавцем процедури проведення огляду із використанням спеціальних технічних засобів та тестів, покази свідків є неналежним доказом.

Відповідно до ч. 4 ст. 266-1 КУпАП у разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. 6 Порядку військовослужбовець/військовозобов`язаний, який відмовився від проведення огляду уповноваженою посадовою особою з використанням спеціального технічного засобу і тесту або не висловив згоду з його результатами, направляється відповідним командиром (начальником) для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

З долученого до матеріалів справи Акту медичного обстеження для встановлення алкогольного сп`яніння вбачається, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Відповідно до п. 14 Порядку лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд військовослужбовця/військовозобов`язаного, складає за його результатами акт медичного огляду та висновок, яких наявний у матеріалах справі протокол не замінює.

Відповідно до п. 11 Порядку у разі відмови військовослужбовця/військовозобов`язаного від проведення огляду в закладі охорони здоров`я уповноважена посадова особа із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки сп`яніння і дії військовослужбовця/військовозобов`язаного щодо ухилення від огляду.

Пояснення ОСОБА_2 , які підтверджують стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , апеляційній суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_2 не є свідком військового адміністративного правопорушення, а черговим фельдшером (санінструктором), який складав Акт медичного обстеження для встановлення алкогольного сп`яніння № 502 від 31 серпня 2024 року.

Отже, огляд ОСОБА_1 проведений із грубим порушенням вимог ст. 266-1 КУпАП, «Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду» від 12 січня 2024 року, та відповідно до ч. 9 ст. 266-1 КУпАП є недійсним.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, про що складено протокол про військове адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 № 2 віл 02 вересня 2024 року, який не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

В діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, а провадження закриттю з підстав визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.

На підставі наведеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

постановив:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Хоменка Євгенія Миколайовича задовольнити.

Постанову судді Сквирського районного суду Київської області від 04 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В.