П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Суми

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Янголь Є.В., особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Водій ОСОБА_1 23.10.2024 року о 04 год. 30 хв. у м. Сумах по вул.Харківська, 22 керував транспортним засобом SEAT Toledo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився. Дане правопорушення вчинене повторно протягом року, чим порушив п. 2.5 ПДР та скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.За даним фактом складено протокол від 23.10.2024 серії ЕПР 1№ 156805.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, визнав та не заперечував проти тих обставин, що зазначені в протоколі. Просив при призначенні штрафу врахувати важкий матеріальний стан та розстрочити виплату штрафу.

Заслухавши ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до Глави 20 КУпАП огляд на стан алкогольного сп`яніння визначено як захід забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008р. № 1103, якою затверджено Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі Порядок) та ст. 266 КУпАП визначають чіткий алгоритм дій поліцейського, відповідно до якого в разі наявності в останніх підстав вважати, що водії транспортних засобів перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, працівники поліції повинні спочатку на місці запропонувати пройти відповідний медичний огляд. Якщо водій відмовляється пройти огляд на місці зупинки або не згоден з результатами проведеного на місці огляду, працівник поліції повинен запропонувати пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я.

В своєму рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, у діях ОСОБА_1 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності протягом року за ч.1 ст. 130 КУпАП згідно постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 року встановлено склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягало у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується зібраними матеріалами справи, дослідженими у суді, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 23.10.2024 року (а.с. 1);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, в якому зафіксовано ознаки (а.с.2);

- направленням (а.с.3);

- довідкою, в якій зазначено інформацію про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.6).

- постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2024 року, в якій містяться докази притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с. 7-8) з інформації не вбачається, що постанова оскаржувалась, а отже є такою, що набрала законної сили.

Окрім того, з дослідженого в судовому засіданні відеозапису на оптичному носії даних (а.с.9) переконливо та в достатній мірі підтверджені обставини, викладені в протоколі. Відтак, жодних обставин чи фактів, які б давали підстави не довіряти наведеним доказам чи фактичним даним, що в них містяться, у суду не має, тому факт скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме повторне керування транспортним засобом особою у стані алкогольного сп`яніння, суд вважає доведеним.

Враховуючи положення статті 33 КУпАП при накладенні стягнення у межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП, а також те, що відповідно до відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції» у ОСОБА_1 наявне посвідчення водія, вважаю за необхідне застосувати до правопорушника стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП з правопорушника необхідно стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн.

З приводу заявленого ОСОБА_1 клопотання про розстрочку сплати штрафу слід зазначити, що КУпАП не регулює питання щодо можливості розстрочки виконання постанови.

Водночас, ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримання принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». ЄСПЛ поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу процесуальних норм законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення порушеного питання поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання про розстрочку штрафу, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема кримінального, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом учасників провадження у справі про адміністративні правопорушення (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Частиною 4 ст. 53 КК України визначено, що з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Враховуючи визнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та призначення йому штрафу на користь держави в сумі 34 000 (сімнадцять тисяч) грн, а також те, що ОСОБА_1 має скрутне матеріальне становище, його клопотання слід задовольнити та розстрочити йому виплату штрафу на строк 4 ( чотири) місяці зі щомісячним платежем 8 500 (вісім тисяч п`ятсот ) грн. 00 коп. щомісяця.

Керуючись ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 40-1, ч. 2 ст. 130, ст. 283, ст. 284 КУпАП, ч.4 ст. 53 КК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 34 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 130 КУпАП задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання постанови Зарічного районного суду м.Суми від 27.11.2024 про накладення адміністративного стягнення в частині сплати штрафу в розмірі 34 000 грн на строк 4 місяці, зі сплатою штрафу рівними частинами по 8500 грн ( вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. щомісяця до 28 числа кожного місяця.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605,60 гривень.

У відповідності із ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений правопорушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня отримання копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати правопорушником штрафу у вказаний строк, постанова про накладення штрафу надсилається в порядку примусового виконання та з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом 10-денного строку до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя Є.В.Янголь