Номер провадження: 33/813/2073/24
Номер справи місцевого суду: 503/1111/24
Головуючий у першій інстанції Калашнікова Т. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Кравця Ю.І, при секретарі судового засідання - Гасанової Л.Я. кизи, за участю представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Демчик Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської областівід 23.05.2024 року, відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 (тринадцять тисяч шістсот) грн.

Судом 1-ої інстанції встановлені наступні обставини: 16.05.2024 року о 23 год. 45 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» по інформації ПОРВ (з м.д.н.п. Кодима) на залізничні станції «Кодима» в м. Кодима Подільського району Одеської області, на відстані до 10000 м від лінії державного кордону України, було виявлено ОСОБА_1 , який спільно у групі з іншими особами, матеріали щодо яких оформленні в окремі справи про адміністративне правопорушення, намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, в районі проміжного знаку № 0280 на напрямку м. Кодима (Україна) с. Плоть (Республіка Молдова) поза пунктами пропуску через державний кордон України в пішому порядку, з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року № 1777-XII та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з постановою суду першої інстанції з таких підстав:

- матеріали справи не відповідають її фактичним обставинам, оскільки маючи родичів, які проживають у Подільському районі Одеської області, ОСОБА_1 зійшов з потягу «Одеса-Київ» на станції Кодима, будучи погано обізнаним із місцевістю заблукав, в результаті чого був затриманий та звинувачений у незаконній спробі перетину кордону;

- пояснення разом із заявою про винуватість написав та підписав у стані душевного хвилювання та стресу з підстав тиску на нього з боку працівників прикордонної служби;

- суд першої інстанції незаконно розглянув матеріали справи без участі ОСОБА_1 ;

- після заяви про відкладення розгляду справи, суд переніс її розгляд на 07.06.2024 року, проте, оскаржувана постанова датована 23.05.2024 року.

Посилаючись на наведені доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду відносно нього та постановити нову, якою провадження по справі закрити.

Позиції учасників судового розгляду

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив, однак участь в апеляційному розгляді приймає його захисник адвокат Демчик Н.О., яка просила провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 за участі його представника.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Демчик Н.О. підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до положень ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

За положеннями ст.ст. 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення. У ньому, крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Аналізуючи наведене, слід дійти висновку, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч.3 ст.9 вказаного Закону визначено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна

Відповідно до ч.1 ст.12 зазначеного Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану», заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні в матеріалах справи докази достатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом».

Частиною 2 ст.204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч.1 цієї статті.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише при наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона (вина). Відсутність хоча б одного із вказаних елементів виключає склад правопорушення взагалі, а порушена справа підлягає закриттю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується дослідженими судом доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення ПдРУ № 256132 від 16.05.2024, з якого вбачаються дані про особу, дату, час, місце та обставини скоєного ним правопорушення; рапортом старшого інспектора прикордонної служби моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 від 16.05.2024; поясненнями ОСОБА_1 від 16.05.2024.

Оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 в групі осіб намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова поза пунктами пропуску через державний кордон України, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.

При цьому, за інформацією ЄДРСР постановами Кодимського районного суду Одеської області від 23.05.2024 у справах №№503/1112/24, 503/1114/24 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 визнані винними у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, вказані судові рішення набрали законної сили.

Апеляційним судом не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон України, а лише мав намір відвідати родичів які проживають у Подільському районі, оскільки на підтвердження зазначеного не надано жодного доказу. При цьому, судом враховано, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 м. Звягиль Житомирської області, доказів проживання його родичів у Подільському районі Одеської області, яких він начебто мав намір відвідувати, суду не надано; конкретна адреса мешкання не зазначена. Більш того, місце виявлення ОСОБА_1 разом з іншими особами прикордонним нарядом в районі проміжного знаку №0280 - на напрямку м. Кодима (УКР) с. Плоть (РМ), на відстані до 10000 м від державного кордону України.

Відповідно до пп.3 п.2 Положення «Про прикордонний режим», затвердженого постановою КМУ від 27.07.1998 за № 1147 (зі змінами), прикордонна смуга - ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм, завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.

Зазначене в протоколі місце виявлення ОСОБА_1 разом з іншими особами на відстані до 10000 метрів від лінії державного кордону України, - є прикордонною смугою, що при встановлених обставинах підтверджує намір незаконного перетину кордону.

Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як:

- місце виявлення ОСОБА_1 зокрема на відстані до 10000 м від лінії державного кордону України, яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем проживання останнього. При цьому, місце затримання є місцем дії прикордонного режиму;

- спосіб намагання перетину державного кордону поза межами встановленого пункту пропуску;

- відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану»;

- групою осіб, а саме: з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у відношення яких за інформацією ЄДРСР Кодимським районним судом Одеської області 23.05.2024 винесені постанови про притягнення до відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, які набрали законної сили.

Вказані обставини вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують твердження апелянта щодо відсутності доказів вчинення ним інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення достатньо чітко і зрозуміло викладено суть інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що не викликає в апеляційного суду будь-яких зауважень з приводу зрозумілості інформації, зазначеної у його змісті.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом, оскільки, у відповідності до вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння, зазначено місце здійснення спроби перетину державного кордону, додано схему із зазначенням напрямку руху із прив`язкою до місцевості.

Враховано, що відповідно до ст.252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.

Отже, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою Наказом МВС України від 18.09.2013 № 898 (далі Інструкція №898), він складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби, в присутності правопорушника.

Крім того, зі змісту вказаного протоколу вбачається, що громадянину ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ч.1 ст.63 Конституції України та ч.1 ст.268 КУпАП, які, більш того, процитовані у протоколі, у підтвердження зазначеного останній розписався у протоколі. Також ОСОБА_1 розписався у тому, що доповнень та зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не має, отримав примірник протоколу про адміністративне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги про відсутність умислу у апелянта на вчинення спроби перетину Державного кордону України підтверджує той факт, що відповідна версія виникла вже на стадії апеляційного перегляду судового рішення з метою уникнення відповідальності.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги оцінюються судом апеляційної інстанції як спосіб уникнення відповідальності, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд критично відноситься до доводів ОСОБА_1 що пояснення разом із заявою про винуватість написав та підписав у стані душевного хвилювання та стресу з підстав тиску на нього з боку працівників прикордонної служби, оскільки будучи особою, яка перебуває у віці 25 років, підписуючи протокол, пояснення та заяви, останній вочевидь усвідомлював події, які відбуваються за його участю. Більш того, матеріали справи не містять доказів незаконного впливу працівниками прикордонної служби на ОСОБА_1 . Дії працівників прикордонної служби ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржені.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про порушення місцевим судом його прав з огляду на здійснення судового розгляду справи без його виклику та за його відсутності, оскільки з матеріалів судової справи вбачається, що суд сповістив особу, яка притягається до відповідальності, за наявними в матеріалах справи даними.

Перш за все, слід наголосити на тому, що суд під час розгляду справ про адмінправопорушення, окрім дотримання прав учасників судового провадження, повинен дотримуватися розумних строків розгляду справ, зокрема, розглядати їх в межах строків притягнення до адмінвідповідальності, передбачених ст.38 КУпАП.

Вказаного балансу судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Сам по собі факт розгляду справи відносно ОСОБА_1 без його участі не є правовою підставою для скасування судового рішення.

Крім того, при розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 повною мірою реалізував своє право на користування юридичною допомогою адвоката, а тому він не був позбавлений права на захист та доступ до правосуддя.

Також слід врахувати ті обставини, що протокол від 16.05.2024 складено у присутності особи, яка притягається до відповідальності, яка отримала примірник протоколу, що свідчить про обізнаність складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, у заяві від 16.05.2024 ОСОБА_1 просив суд слухати справу за його відсутності, про що розписався (а.с.4). 31.05.2024 на вказаний номер у додатку Viber ОСОБА_1 була доставлена судова повістка про виклик до Кодимського районного суду Одеської області на 07.06.2024 об 12.00 по справі №503/1111/24, що підтверджується відповідною довідкою про доставку повідомлення (а.с.12). В оскаржуваній постанові суд першої інстанції навів належне обґрунтування можливості розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Частиною 2 ст.268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, не є обов`язковою.

Апеляційний суд приймає доводи апелянта стосовного того, що після заяви про відкладення розгляду справи, суд переніс її розгляд на 07.06.2024 року, проте, оскаржувана постанова датована 23.05.2024 року, однак вказана обставина не вплинула на правильність висновків суду стосовно наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

У відповідності до положень п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Отже, за результатами апеляційного розгляду апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та справедливою, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Постанову Кодимського районного суду Одеської областівід 23.05.2024 року, відносно ОСОБА_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець