Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6341/24 Головуючий у 1-й інст. Франчук С. В.
Номер провадження №33/4805/1248/24
Категорія ч.1 ст.172-6 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Войдевич Олесі Анатоліївни, прокурора Степури Марини Валеріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Корольовського районного суду м.Житомира від 05 серпня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Постановою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 05 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених ч.1 ст.172-6 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить в сумі 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

З постанови судді місцевого суду вбачається, що ОСОБА_1 , будучи у період з 01.12.2021 по 18.07.2023 головним спеціалістом відділу №1 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону несвоєчасно, 31.03.2024, без поважних причин подав декларацію особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, за 2022 рік, а також несвоєчасно, 18.06.2024, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє свої повноваження, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. На його думку, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів його вини у формі прямого умислу (суб`єктивної сторони) на вчинення інкримінуємого йому адміністративного правопорушення та настання будь-яких негативних наслідків таких дій. Зокрема, вказав, що у нього не було жодного прямого чи непрямого умислу на ухилення від подання чи несвоєчасного подання декларацій, він не керувався при цьому будь-яким особистим інтересом чи інтересом третіх осіб, не прагнув уникнути декларування і таким чином досягти якоїсь певної мети, а також не мав наміру та мети скрити (приховати) якусь інформацію (жодних змін в майновому стані за останні роки в поданих деклараціях немає). Тому, вважає, що його дії необхідно визнати такими, що вчинені з необережності. Також, вказав, на відсутність у чинному законодавстві обов`язку подавати декларації під час воєнного стану. Окрім того, у разі встановлення в його діях складу правопорушення, просив розглянути клопотання про застосування ст.22 КупАП, яке судом першої інстанції залишено без уваги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Войдевич О.А. підтримали доводи апеляційної скарги.

Прокурор просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, надав висновок в порядку ч.1 ст.250 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст.245 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, які мають істотне значення для правильного, об`єктивного та справедливого розгляду справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили (ст.252 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зазначені вимоги закону судом першої інстанції були дотримані. Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення, та прийняте по справі рішення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

Як зазначено у диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність за даною нормою закону настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно з приміткою до ст.172-6 КУпАП суб`єктами правопорушень у цій статті є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Згідно із ст.3 ч.1 п.1 (в) Закону України Про запобігання корупції суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, за обставин, викладених у постанові, на переконання апеляційного суду, є обґрунтованим та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у справі та перевірених суддею доказах.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, що поставлено йому у вину, безумовно доводиться матеріалами справи про адміністративне правопорушення, зокрема: протоколами про адміністративне правопорушення №№362, 363 та 364 від 08.07.2024; копіями наказів: №62-к від 11.01.2017; №674-к від 08.09.2017; №118-к від 20.02.2018; №641-к від 12.10.2018; №312-к від 13.05.202; 564-к від 16.09.2021; №812-к від 01.12.2021; №322-к від 18.07.2023; копію посадової інструкції державного службовця категорії «В»; копією особової картки державного службовця №126 ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_1 ; рапортом старшого оперуповноваженого УСР в Житомирській області І.Кулікової від 08.07.2024; скріншотом з ЄДРД; копією запиту Управління стратегічних розслідувань в Житомирській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 06.05.2024; копією відповіді на запит ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 14.05.2024.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до 18.07.2023 обіймав посаду, яка відноситься до категорії «В» посад державної служби, являється суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Відповідно до підпункту 2-7 пункту 2 розділу XIII Закону України «Про запобігання корупції», особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» опублікований в офіційному виданні Верховної Ради України «Голос України» 11.10.2023 та набрав чинності 12.10.2023.

З набранням чинності даного Закону у ОСОБА_1 виник обов`язок подати в НАЗК декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік та за 2022 рік, а також декларацію за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (при звільненні), в термін не пізніше 31 січня 2024 року.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно даних публічної частини Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2021 рік - 31.03.2024, за 2022 рік - 31.03.2024, а декларацію при звільненні - 18.06.2024, тобто несвоєчасно. Будь-яких доказів поважності причин несвоєчасного подання декларацій в судовому засіданні не надав.

Таким чином, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», несвоєчасно, без поважних причин подав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021, 2022 роки та декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ст. ч.1 ст.172-6 КУпАП, які свідчать про доведеність його вини, з чим погоджується апеляційний суд, оскільки це об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях умислу щодо несвоєчасного подання вказаних декларацій, тобто відсутності суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, були предметом розгляду у суді першої інстанції, який надав їм об`єктивну та неупереджену оцінку, яка не потребує додаткового правового аналізу.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своєї бездіяльності, свідомо допускав настання наслідків щодо несвоєчасного подання декларацій, тобто в його діях наявний умисел, як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.

Слід також зазначити, що адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП - є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності якого встановлення суспільно-небезпечних наслідків не вимагається, i суб`єктивна сторона якого може виявлятися як в умисній так i в необережній формі вини, а тому зазначені в апеляційній скарзі обставини не звільняють від обов`язку виконання вимог Закону України стосовно своєчасного подання декларацій, як особи, уповноваженої на виконання функцій держави та місцевого самоврядування.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність у чинному законодавстві обов`язку подавати декларації під час воєнного стану є безпідставними. Такий обов`язок виник у ОСОБА_1 з набранням чинності 12 жовтня 2023 року Закону України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» №3384, яким визначений порядок та строки подачі декларацій з 13 жовтня 2023 року до 31 січня 2024 року.

Крім того, згідно п.15 ч.1 ст.11 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції на виконання п.3 розділу ІІ Закону України від 20 вересня 2023 року №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування в умовах воєнного стану» підготувало Роз`яснення від 13 листопада 2023 року №4 щодо типів існування декларацій, коли їх слід подавати та який звітний період вони охоплюють.

При цьому, відповідно до статті 68 Конституції України незнання Законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 легковажно поставився до виконання покладеного на нього законодавством обов`язку щодо подання декларації в умовах воєнного стану.

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, суд апеляційної інстанції не вбачає, оскільки факт вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, не може визнаватись малозначним, вчинення такого порушує встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, посягає на встановлений порядок діяльності органів влади та місцевого самоврядування, а також порядок реалізації особами таких органів, наданої їм влади та посадових повноважень, дискредитує органи влади та місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином мотивованою, підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Корольовського районного суду м.Житомира від 05 серпня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.М.Галацевич