Справа № 348/1175/24
Провадження № 33/4808/855/24
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Маланюка О.Я., потерпілого ОСОБА_1 та його представника адвоката Куцого О.С.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в :

Суддею суду першої інстанції встановлено, що 17.05.2024 року в 13 год. 40 хв. в с. Лісна Тарновиця автодорога Т0906 Івано-Франківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «KIA Sportage» д.н.з. НОМЕР_1 , перед маневром обгону не переконався в безпечності обгону, не обрав безпечної швидкості руху, порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 ПДР, після чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки « Honda Civic» НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому водій порушив пп.12.1, 14.6,8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень на користь держави, а також стягнуто у дохід держави судовий розмір в сумі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати постанову судді та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо нього на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Незаконною постанову суду першої інстанції вважає через те, що розгляд відбувся без його участі, та без участі його захисника.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що він не вчиняв адміністративного правопорушення за ст. 124, перед здійсненням ним маневру обгону він переконався у безпечності здійснення такого, включив лівий поворот та розпочав обгін виїхавши на переривчасту лінію на зустрічну смугу. Вважає, що автомобіль «Honda Civic» не дозволив йому завершити маневр обгону, оскільки з`явився раптово без увімкненого повороту.

Стверджує, що зі зміст постанови свідчить, що іншим учасником транспортної пригоди було надано суду першої інстанції неправдиві свідчення, оскільки саме його дії спричинили виникнення ДТП.

Також, на думку апелянта, працівниками поліції не було надано належних та допустимих доказів, які б мали можливість встановити, що дорожньо-транспортна пригода відбулася в результаті порушення ним ПДР України, а тому вважає, що це є підставою для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, внаслідок відсутності належного доказу винуватості особи.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не з`явився, хоча в установленому законом порядку повідомлявся про розгляд апеляційної скарги, не подав клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердив поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Маланюка О.Я. вбачається, що ОСОБА_2 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, вважав за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_2 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_2 адвокат Маланюк О.Я. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Потерпілий ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 висловили свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважали, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_2 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі його та захисника, а матеріали справи не містять даних про належне повідомлення про розгляд справи, чим грубо порушив право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді.

Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 надійшла до суду 21.05.2024 року, розгляд якої було призначено на 04.06.2024 року. Матеріали справи містять дані про належне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд провадження, ознайомлення його із матеріалами провадження та залучення до участі у справі захисника адвоката Маланюк О.Я. (а.с.7-46).

Зі змісту матеріалів провадження вбачається, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотання ОСОБА_2 та його захисника.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності тривалий час перебувала на розгляді в суді першої інстанції, що дозволяло особі, яка притягається до адміністративної відповідальності організувати ефективний захист своїх інтересів в суді.

Разом з тим, процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності та його захисника протягом тривалого розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

В той же час апеляційний суд враховує, що під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції у повному обсязі були досліджені матеріали справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, наявні по справі письмові докази та відеозаписи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи судом першої інстанції за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не порушував права ОСОБА_4 на організацію ефективного захисту його інтересів і не може бути правовою підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття судом провадження його не було закрито або ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах сторона захисту посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи та дослідити сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №585626 від 17.05.2024 року слідує, що водій ОСОБА_2 17.05.2024 року о 13 год. 40 хв. в с. Лісна Тарновиця автодорога Т0906 Івано-Франківської області, керуючи автомобілем марки «KIA Sportage » д.н.з. НОМЕР_1 , перед маневром обгону не переконався в безпечності обгону, не обрав безпечної швидкості руху, порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 ПДР, після чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки « Honda Civic» НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. При цьому водій порушив пп.12.1, 14.6,8.5.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським СРПП Надвірнянського РВП ГУНП сержантом поліції Кіселюком І.В., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .

Правопорушнику були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Надвірнянському районному суді, про що свідчить його власноручний підпис.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_2 надасть на окремому аркуші.

Посвідчення водія у ОСОБА_2 працівниками поліції не вилучено та тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами не видавався.

Про зміст протоколу ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить її власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом, перед маневром обгону не переконався в безпечності обгону, не обрав безпечної швидкості руху, порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 ПДР та вимоги пп.12.1, 14.6, 8.5.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.05.2024 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «KIA Sportage » д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу « Honda Civic» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 . На вказаній схемі зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди на узбіччі дороги, відстань між якими становить 4.8м.

Так, зі змісту пояснень ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції 17.05.2024 року (а.с. 3) вбачається, що він 17.05.2024 р. керував транспортним засобом KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_1 , їхав автодорогою Т0906 в межах населеного пункту Лісна Тарновиця та близько 13 год. біля АЗС PRESTIGE через вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки1.1 (що розділяє проїжджу частину) пішов на обгін т/з «Honda Civic» НОМЕР_3 та не побачив, що водій вищевказаного транспортного засобу повертає ліворуч на АЗС, допустив з ним зіткнення. Ні він, ні пасажир іншого транспортного засобу внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не отримали, медичної допомоги не потребували, транспортні засоби отримали механічні ушкодження із матеріальними збитками.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 4), відповідно до яких 17.05.2024 року він керував своїм т/з марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3 , їхав автодорогою Т0906 в напрямку Надвірни та проїхавши метрів 500, ввімкнув лівий покажчик повороту, призупинився та почав здійснювати маневр повороту ліворуч та під час цього в нього на смузі зустрічного руху в`їхав автомобіль KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався позаду нього, він здійснював обгін через суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. ділянці дороги із обтяженням оглядовості (в повороті). Коли він майже повернув, відчув удар в задню частину транспортного засобу. Від ДТП він тілесних ушкоджень не отримав, а транспортний засіб отримав механічні ушкодження із матеріальними збитками

З змісту переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП, яким зафіксовані наявні пошкодження транспортного засобу марки KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_4 та автомобіля марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3 , вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулась за обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, під час виконання водієм ОСОБА_2 обгону автомобіля, яким керував потерпілий ОСОБА_1 та здійснення останнім повороту ліворуч.

В матеріалах справи наявна фото таблиця, якою зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди та наявність відповідних пошкоджень. (а.с. 5).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_1 прямо вказує на те, що саме дії водія ОСОБА_2 призвели до створення аварійної ситуації внаслідок якої відбулась дорожньо-транспортна пригода та були пошкоджені транспортні засоби, оскільки саме він не вжив належних заходів та не пересвідчився у безпечності здійснення маневру обгону, де допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.

Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами по справі.

Апеляційний суд вважає, що наявні відеозаписи є належними та допустимими доказами, оскільки отримані у встановленому законом порядку. Стосуються подій. Які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з за допомогою стаціонарних відеокамер зовнішнього спостереження та відеореєстратору транспортного засобу.

Зокрема, відеозаписами зі стаціонарних відеокамер зовнішнього спостереження зафіксовано зіткнення транспортних засобів під час дорожньо-транспортної пригоди.

Вищевказані відеозаписи дозволяють встановити, що дорожньо-транспортна пригода сталася під час, коли ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки KIA Sportage д.н.з. НОМЕР_4 , здійснював обгін транспортного засобу марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював поворот ліворуч.

Відповідно до відеозапису з відео реєстратора транспортного засобу, який було долучено до матеріалів провадження захисником адвокатом Маланюк О.Я. можливо більш детально встановити дорожню розмітку на місці події.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав його винним у вчиненні правопорушення та безпідставно не прийняв до уваги свідчення щодо обставин вчинення ДТП та вважає. що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Зі змісту висунутого обвинувачення вбачається, що ОСОБА_2 звинувачується у порушенні вимог вимогу дорожньої розмітки 1.1 ПДР та вимоги пп.12.1, 14.6, 8.5.1 Правил дорожнього руху України.

Так, відповідно до п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 14.6 ПДР обгін заборонено: на перехресті, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до п. 8.5.1 Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.

Горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) пункту 34.1 ПДР - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15;

Лінію 1.1 перетинати забороняється.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме порушення водієм ОСОБА_2 вимог дорожньої розмітки 1.1 ПДР та вимог пп.12.1, 14.6, 8.5.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортної пригодою.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд провадження відбувається в межах обвинувачення, яке висунуто ОСОБА_2 і суд не надає оцінки діям водія ОСОБА_1 щодо порушення ним Правил дорожнього руху України та технічної наявності уникнути дорожньо-транспортної пригоди, оскільки така правова оцінка його дій може бути надана тільки в межах відповідного провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення.

Апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом, що водій ОСОБА_2 ,керуючи автомобілем марки «KIA Sportage » д.н.з. НОМЕР_1 , перед маневром обгону не переконався в безпечності обгону, не обрав безпечної швидкості руху, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР та вимоги пп.12.1, 14.6, 8.5.1 Правил дорожнього руху України, та допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку сукупності досліджених доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП в діях ОСОБА_2 .

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи сторони засхисту про наявність правових підстав для закриття провадження на підставі ст.38 КУпАП.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення по справах про адміністративні правопорушення, які підвідомчі суду (судді), може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а тільки містить посилання на час накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності.

Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП.

Вищевказані висновки повністю узгоджуються із існуючою судовою практикою, відповідно до якої встановлений ст.38 КУпАП строк накладення стягнення рахується з дня вчинення правопорушення до моменту накладення стягнення рішенням суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, обґрунтовано визнав останнього винним у вчиненні правопорушення та в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляцію ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв