Справа № 752/695/24
Провадження №: 3/752/1500/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відУправління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1 місце реєстрації - АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер - НОМЕР_1
за участіОСОБА_1 , захисника Волощенка В.І.,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2023 о 00:23 водій ОСОБА_1 по вул. Великій Васильківській, 52 у м. Києві керував транспортним засобом Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, що зафіксовано технічними засобами відеозапису - нагрудною камерою співробітників Національної поліції, які оформили у зв`язку з цим протокол про адміністративне правопорушення. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правила дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП установлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За змістом ст. 130 КУпАП відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижує увагу та швидкість реакції також тягне адміністративну відповідальність за цією статтею.

Подія та склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_1 доводяться поданими уповноваженим органом матеріалами, де міститься:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 522175 від 26.12.2023, складений відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи України від 06.11.2015 № 1376;

- протокол про адміністративне затримання серії АЗ № 061536 від 26.12.2023 ОСОБА_1 ;

- постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1161873, складена відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП;

- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху від 26.12.2023;

- відеозаписи з нагрудної камери поліцейських (вміщений на лазерний компакт-диск), де зафільмовано подію, у зв`язку з якою відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спілкування водія та патрульних, момент відмови від проходження огляду, що були переглянуті і досліджені судом (суддею) під час розгляду справи на робочому комп`ютері в залі судового засідання.

Наявними матеріалами підтверджується, що при складанні протоколу особу ОСОБА_1 установлено на підставі посвідчення водія, йому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, повідомлено про те, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності відбудеться у Голосіївському районному суді міста Києва. Зазначений протокол ОСОБА_1 підписав без зауважень щодо порядку його складання, форми та змісту.

Установлення події та складу адміністративного правопорушення відбулося відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015.

У ході розгляду справи в суді ОСОБА_1 вину у порушенні Правил дорожнього руху заперечив, надав усні пояснення, за змістом яких він вказує на те, що 26.12.2023 він не керував належним йому на праві власності автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , натомість ним керувала його дружина, а в момент, коли до нього наблизились поліцейські, він пересів у автомобіль з огляду на те, що той не заводився. Факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_1 не заперечував, проте посилався на те, що автомобіль під його керування навіть не рухався. Згідно з поясненнями ОСОБА_1 , вдень він завіс дружину з тещею в гості до родичів на вул. Ш. Руставелі, пішов у справах, зустрів друга, випили, приїхав додому, випили з сусідом. Подзвонила жінка, що вони не можуть викликати таксі і приїхати додому. Дістався площі Палац спорту, посадив в машину тещу, жінку та незнайомого чоловіка з зупинки, сів позаду на пасажирському сидінні. За кермом була дружина. Десь на вул. Васильківській вона не туди повернула і у неї перестала заводитися машина, а тому він сів за кермо щоб завести двигун. Коли під`їхали патрульні, він звернувся до якогось чоловіка - стороннього, щоб той допоміг та відвіз тещу і дружину додому. Той чоловік його відштовхнув, на що поліцейські його затримали. У поліцейському відділку згоден був підписати що завгодно, або тещу і дружину довезли додому.

У ході розгляду справи за клопотанням захисника про виклик свідка для допиту було заслухано в якості свідка пояснення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка надала усні пояснення та відповіді на запитання захисника і суду (судді), за змістом яких 26.12.2023 вона її матір, яка має вікові захворювання і деменцію та її чоловік ОСОБА_1 їхали в гості до її тітки, дорогою посварилися, він їх висадив на метро "Палац спорту", там і залишив машину. Коли поверталися додому з матір`ю у в двох, то не могли викликати таксі, вийшли з метро на станції "Палац спорту", звідки мали сісти на тролейбус. Проте тролейбус не приїжджав, таксі не викликалося, тому зателефонувала чоловікові, щоб він їх забрав додому і з`ясувала, що автомобіль так і стоїть на площі Палац Спорту. Коли приїхав чоловік, то вона сіла за кермо, всадили матір та ще якогось чоловіка з зупинки. дорогою вона здійснила невірний поворот, чоловік став кричати, двигун заглухнув. Чоловік сів на місце водія, щоб завести автомобіль. Коли чоловіка забрали до відділку, то вона з ним не поїхала, один з поліцейських у супроводі патрульного автомобіля довезли їх додому, бо матері потрібно було зробити гігієнічні процедури.

На запитання суду (судді) про причини, з яких не повідомила працівникам поліції, що чоловік не керував автомобілем, а саме іона була за кермом, пані ОСОБА_2 повідомила, що чоловік просив її сидіти в автомобілі і говорити з поліцейськими буде він сам.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Волощенко В.І. заявив клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення, мотиви якого зводяться до наступного:

- у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 автомобілем Mitsubishi, державний номерний знак НОМЕР_2 , а отже він не є суб`єктом вчинення правопорушення на момент зупинки автомобіля працівниками поліції, і як наслідок він не може нести відповідальність за інкриміноване йому правопорушення;

- поліцейськими не були роз`яснені ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України, не повідомлялися про виявлені у нього ознаки алкогольного, або будь-якого іншого сп`яніння, не пояснюється порядок проходження відповідного огляду та не вказується медичний заклад до якого його має бути доставлено для проведення огляду, а також не роз`яснено йому його право на отримання правової допомоги;

- у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 1161873 та в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 522175 від 26.12.2023 не співпадають відомості щодо часу їх складення, а отже, вказані постанови є недостовірними та неналежними доказами по справі, так як вони суперечать іншим матеріалам справи;

- у направленні ОСОБА_1 на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху , яке міститься в матеріалах справи, не вказано рік, та зафіксовано час відповідно до якого ОСОБА_1 направлявся на медичний огляд, від проходження якого він відмовився, що не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відеозапису, в цей самий час відбувалось адміністративне затримання ОСОБА_1 , тобто йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі шляхом вручення письмового направлення, а тому підстави для притягнення водія до відповідальності за статтею 130 КУпАП відсутні;

- всі дії, які були вчинені поліцейськими при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема заповнення направлення на огляд водія з метою виявлення стану сп`яніння, було вчинено вже після адміністративного затримання ОСОБА_1 , складення та підпису протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про порушення процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння;

- затримання ОСОБА_1 відбулось без об`єктивно необхідних на момент такого затримання обставин та при цьому поліцейськими не було враховано стан здоров`я ОСОБА_1 , про який він попереджував поліцейських, проте, було затримано та доставлено до Голосіївського управління поліції, де його фактично змусили підписати протокол про адміністративне правопорушення за фактом відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Розглянувши заявлене клопотання, проаналізувавши доводи захисника, дослідивши наявні докази, суд (суддя) не встановив підстав для закриття провадження у справі та вважає, що правомірно дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з дотримання принципу доказування "поза розумним сумнівом", відхиляє доводи захисника та пояснення водія.

Зокрема суд (суддя) виходить з того, що пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є версією захисту, що не відповідає фактичній дійсності та спрямовані на формування хибного уявлення у суду(судді) щодо дійсних обставин, які мали місце і така версія має мету уникнення адміністративної відповідальності.

Так, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 оцінюються судом (суддею) критично, адже вони не узгоджуються з відеозаписами, з яких слідує, що патрульний поліцейський чітко зазначає, що патрульний автомобіль рухався на зелений сигнал світлофора, у той час як автомобіль Mitsubishi перетнув перехрестя та виїхав на смугу для зустрічного транспорту. За кермом автомобіля Mitsubishi було виявлено саме ОСОБА_5 .

Ні ОСОБА_1 , ні його дружина, які спілкувалися з поліцейськими, не повідомили їм про те, що керувала автомобілем дружина, а не чоловік.

Працівники поліції запитали у ОСОБА_1 куди він прямує по зустрічній смузі, запитали чи вживав він алкоголь на що отримали ствердну відповідь, запитали, чи пройде ОСОБА_1 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки на спеціальний технічний прилад "Драгер", який наявний в патрульному автомобілі, на що ОСОБА_1 відповів відмовою, запитали, чи не пройде він огляд у лікаря-нарколога у спеціальному медичному закладі, на що ОСОБА_1 також відповів відмовою. На вмовляння пані ОСОБА_4 щоб їх відпустили, бо матір має вади здоров`я і потребує заміни підгузка, поліцейський запитав у пані ОСОБА_4 чи їздить вона за кермом, на що остання надала негативну відповідь.

При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено, що у його стані (сильного алкогольного сп`яніння) йому не дозволено керувати далі, на що він зазначив, що їхатиме обережно. Відмову від проходження огляду мотивував тим, що визнає перебування у стані сп`яніння і підтвердження цього факту не потребує.

Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

При цьому суд також приймає до уваги доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum propriu" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанови Верховного Суду в справах № 390/34/17 від 10.04.2017, № 338/180/17 від 05.06.2018, № 904/2104/19 від 16.11.2021, № 390/34/17 від 25.05.2021, № 461/9578/15-ц від 10.04.2019, № 390/34/17 від 07.12.2018, № 910/7547/17 від 16.02.2022, № 914/1954/20 від 22.02.2023).

Так, доводи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що автомобілем Mitsubishi, керувала ОСОБА_2 суперечать поведінці цих осіб, що знайшло своє відображення на відеозаписі, а відтак, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем Mitsubishi з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився пройти огляд на стан сп`яніння.

Судом (суддею) враховується, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, тобто проходив підготовку в автошколі за для його отримання, де одним з основних напрямків підготовки, як і під час здачі іспитів на водія, є знання Правил дорожнього руху, де у п. 2.5 установлено обов`язок водія пройти вимогу поліцейського в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Інші доводи ОСОБА_1 та його захисника, зокрема щодо наявності суперечностей у документах, складених поліцейськими, часу події, є такими що не є суттєвими для встановлення істотних обставин у даній справі та не спростовують наявність складу адміністративного правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що 23.04.2024 з ініціативу суду (суду) судове засідання було відкладено на 06.06.2024 з метою надання захиснику додаткового часу на представлення суду доказів того, що за кермом авто перебував саме пані ОСОБА_4 , адже за версією захисту автомобіль Mitsubishi у ніс з 25.12.2023 на 26.12.2023 зупиняли патрульні двічі. Зокрема, захиснику було роз`яснено його право як адвоката звернутися з адвокатським запитом до Департаменту патрульної поліції для отримання інших відеозаписів нагрудних камер працівників поліції для підтвердження своєї версії подій.

Натомість після 23.04.2024 захисник до суду, як і сам ОСОБА_5 жодного разу (ні 06.06.2024, ні 16.07.2024) не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили, а тому, з огляду на обмеженість процесуальних строків та неодноразово відкладення судового засідання на строк, який є достатнім для подання доказів, розгляд справи відбувся на підставі наявних матеріалі та вже заслуханої позиції захисту та пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 визнається винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до нього застосовується передбачене законодавством адміністративне стягнення у межах санкції відповідної частини ст. 130 КУпАП та з урахуванням загальних правил накладення стягнення.

Підстав для повернення протоколів про адміністративне правопорушення, так само як і підстав для закриття провадження у справі не встановлено.

Щодо можливих непроаналізованих заперечень захисника суд (суддя) посилається на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема його усталену практику, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", рішення від 18.07.2006.

У порядку ст. 40-1 КУпАП, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на користь держави підлягає стягненню судовий збір (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024).

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Стягувачем за цією постановою державний орган, за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Боржником за цією постановою є особа, яка притягається до адміністративної відповідальності (анкетні дані, що видалося за можливе установити, наведені в вступній частині постанови).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 307 КУпАП, якими встановлено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу (п`ятнадцять днів з дня вручення постанови), постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Суддя О.В. Бушеленко