ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2024/24 Справа № 229/4653/24 Суддя у 1-й інстанції - Грубник О. М. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_1 , Примак Н.М.,

захисника особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

особи, яку притягнуто до

адміністративної відповідальності ОСОБА_3 ,

апеляційну скаргу захисника Скоробогатька В.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 липня 2024 року, якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 18 липня 2024 року встановлено, що 04 липня 2024 року о 08 годині 35 хвилин в м.Дружківка Донецької області по вул.Космонавтів, водій ОСОБА_3 керував т/з ВАЗ 2103 н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного спяніння (зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя). Від проходження медичного оглдяу в медичному закладі на визначення ступеня наркотичного спяніння водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Скоробогатько В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 , просить постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_3 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що постанова є необґрунтованою, невідповідною матеріалам справи та вимогам Закону, винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і надав не належної оцінки відсутнім в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, не повно дослідив відеозапис, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Наполягає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №818953 від 04.07.2024, оптичний диск із копією відеозапису з нагрудної камери поліцейського, письмові показання свідків та інше є неналежними та недопустимими доказами в справі.

Звертає увагу, що сам протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви.

Зауважує, що в протоколі про адміністративне правопорушення перелік документів, які долучені до протоколу, не конкретизовано та зазначено не в повному обсязі.

Вказує, що працівниками поліції було допущено безпідставну зупинку транспортного засобу, що вважає протиправною дією поліцейських.

Звертає увагу, що саме по собі погодження ОСОБА_3 із допущеним порушенням не може бути доказом вчинення ним такого правопорушення, оскільки працівник поліції зобов`язаний підтвердити факт порушення належними доказами, зокрема фото чи відеофіксацією порушення.

Зазначає, що на DVD-диску, що додано до матеріалів справи, містяться окремі відеофайли, тобто, поліцейським до протоколу про адміністративне правопорушення не додано відеозапис з нагрудної камери у повній мірі, який має бути безперервний. Це свідчить про те, що відеозапис змінювався (редагувався) особою, яка копіювала відеозапис та DVD диск, що прямо заборонено Інструкцією №100. Тому, вважає, що існують сумніви в автентичності оригіналу, у зв`язку із чим доданий до протоколу відеозапис не може визнаватися належним та допустимим доказом по справі. Також матеріали справи не містять достатніх відомостей про серію відеокамери, дату її виробництва та назву камери, на яку здійснювався відеозапис.

Наполягає, що у матеріалах справи відсутній оригінал відеозапису, тобто в матеріалах справи відсутнє джерело походження відеозапису. Не долучені до справи працівниками поліції свідоцтва, що стосуються технічного приладу "відеокамери", не дають можливості встановити той факт, що відеозапис на камеру у відношенні ОСОБА_3 було проведено спеціальним технічним засобом, який входить до вичерпного переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах поліції для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

З посиланням на правову позицію Верховного Суду звертає увагу, що письмові пояснення свідків адміністративного правопорушення без їх допиту у судовому засіданні є неналежними доказами. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Звертає увагу, що судом першої інстанції було проігноровано факт перебування ОСОБА_3 під час розгляду даної справи на військовій службі в країні, що знаходиться в режимі воєнного стану, та не було прийнято ухвалу про зупинення провадження.

Разом з апеляційною скаргою захисник Скоробогатько В.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_3 , надав клопотання про зупинення провадження у даній справі до звільнення ОСОБА_3 з військової служби.

Позиції сторін в суді :

Захисник Скоробогатько В.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , в судове засідання просив його апеляційну скаргу задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_3 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи та доводи клопотання захисника Скоробогатька В.Ю. про зупинення провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Частиною 1 статті 268 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976 року, №№ 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984 року, № 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987 року, № 9912/82) тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Разом з тим у КУпАП відсутня норма, яка б передбачала підстави для зупинення судового провадження, тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та при вирішенні питання про зупинення провадження керуватися статтею 335 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Зупинення провадження по справі це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 р. у справі № 11- 398сап20).

При цьому серед завдань кримінального провадження, окреслених у статті 2 КПК України, законодавець визначив такі, як захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою (ч. 1 ст.405 КПК України). Судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку (ст. 318 КПК України). Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для прийняття процесуальних рішень (ч. 1 ст. 28 КПК України).

У свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на значення гарантій розумного строку щодо кримінального провадження, згідно з якими: обвинувачений, якщо не скоював карного діяння, повинен мати можливість виправдати себе без зволікань, тоді як обвинувачений, вина якого доведена, не повинен піддаватися додатковому покаранню у формі надмірних зволікань з розглядом його справи, що може мати негативні наслідки для його інших прав, гарантованих Конвенцією. Зокрема, обвинувачений у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю, і що положення статті 6 Конвенції покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинуваченої особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п. 18 рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»/Wemhoff v. Federal Republic of Germany від 27.06.1968 р., заява № 2122/64; п. 5 рішення у справі «Стогмюллер проти Австрії»/ Stogmuller v. Austria від 10.11.1969 р., заява № 1602/62; п. 58 рішення у справі «H. проти Франції»/H. v. France від 24.10.1989 р., заява № 10073/82; п. 71 рішення у справі «Іванов проти України» від 07.12.2006 р., заява № 15007/02).

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що зупинення провадження у справі призведе до тривалого перебування ОСОБА_3 у стані невизначеності щодо своєї долі, що не відповідає завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Крім цього, провівши системний аналіз зазначених норм закону, апеляційний суд враховує, що ключовим при вирішенні питання зупинення судового провадження є не сама по собі відповідність фактичної ситуації одній з обставин, закріпленій у ч. 1 ст. 335 КПК України, а й те, що її існування призводить до об`єктивної неможливості обвинуваченого брати участь у судовому провадженні.

Неможливість брати участь у судовому засіданні під час судового провадження має бути пов`язана з незалежними від волі особи, яка притягується до відповідальності, обставинами.

Саме такого підходу стосовно підстав зупинення судового провадження дотримується й Велика Палата Верховного Суду у своїй ухвалу від 20 травня 2021 року у справі № 11-398сап20, де колегія суддів зазначила, що: (1) зупинення провадження по справі є тимчасовою перервою в провадженні, викликаною наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд; (2) для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_2 на посаді водія взводу технічної розвідки ремонтно-відновлювального батальйону ВЧ НОМЕР_2 .

Приймаючи рішення про доцільність зупинення провадження, апеляційний суд враховує те, що справа про адміністративне правопорушення може бути розглянута без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у разі, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Разом з тим, апеляційний суд враховую, що зазначене в протоколі серії ААД №818953 від 04.07.2024 року адміністративне правопорушення, ОСОБА_3 вчинив, будучи військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_2 та під час судового розгляду приймав участь у розгляді справи через свого захисника адвоката Скоробогатька В.Ю., апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягають за таких підстав:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного оглдяу в медичному закладі на визначення ступеня наркотичного спяніння водій ОСОБА_3 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону тавірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №818953 від 04.07.2024 року, згідно якого викладені обставини скоєного правопорушення ОСОБА_3 ;

-поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яких встановлено, що 04.07.2024 року водій ОСОБА_3 відмовився від проходження медичного огляду з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку;

-відеозаписом з бодікамери поліцейського, доданого до протоколу про адміністративне правопорушення, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_3 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у присутності двох свідків.

Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 04.07.2024 року об 08-50 год. ОСОБА_3 направлявся до медичного закладу м. Краматорськ, для виявлення стану сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 04.07.2024 року за участі ОСОБА_3 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту щодо допущення працівниками поліції протиправних дій через безпідставну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 .

З відеозапису, доданого до матеріалів даної справи, встановлено, що під час перевірки документів водія ОСОБА_3 під час спілкування було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (відеозапис ...16, починаючи з 0:01:05), який на запитання поліцейського добровільно повідомив, що вживав зо два тижні тому марихуану (відеозапис ...18, починаючи з 0:00:37).

Крім того, в матеріалах справи не містяться та стороною захисту не надано як під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, такі під час апеляційного розгляду, доказів оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.

Доводи захисника щодо врахування судом 1-ї інстанції лише протоколу про адміністративне правопорушення як доказу вини ОСОБА_3 , спростовуються дослідженням судом інших доказів, які у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення доповнюють один одного та підтверджують вину Шендерівського у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи сторони захисту, що в протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано та зазначено не в повному обсязі перелік документів, які долучені до протоколу, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Як вбачається із протоколу серії ААД «818953 від 04.07.2024 року, складеного щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП в ньому зазначено про долучення до нього: пояснень свідків, направлення до наркології, відео з б/к 359.

Враховуючи положення ст. 256 КУпАП, зазначення більш детальної інформації щодо долучених доказів нормами закону не передбачено.

Не ґрунтуються на встановлених судом доказах і доводи захисника, що ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП лише на підставі його погодження із допущеним порушенням, оскільки такі доводи спростовуються дослідженим в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Тому, долучений відеозапис відповідає зазначеним вимогам та положенням ст. 251 КУпАП, крім того, про нього зазначено у додатках до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного щодо ОСОБА_3

Безпідставним є й посилання апелянта на те, що файли, наявні на відеозапису з боді камери поліцейських, не засвідчені цифровим підписом, оскільки наявніст «Про електронні документи та електронний документообіг» та кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Наданими матеріалами не спростовано, що відеозапис було здійснено під час зупинки ОСОБА_3 на нагрудний відеореєстратор №359, крім того, при копіюванні будь-якого файлу на інший носій, в разі відсутності інших маніпуляцій, отримується похідний файл з тими самими даними, що і вихідний, вихідний та похідний файли відрізняються лише атрибутами, а саме датою та часом створення файлів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 березня 2021 року (справа №554/5090/16-к, провадження № 51-1878кмо20), ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. У випадку зберігання електронного документа на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. До того ж, КУпАП не містить норм, які передбачають обов`язок подання відповідних доказів з використанням електронного цифрового підпису.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі захисника на не здійснення поліцейськими безперервного відеозапису повністю спростовуються дослідженим відеозаписом, який міститься на DVD-R диску. Так, на відеозаписі чітко зафіксовані обставини справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови.

Доводи апеляційної скарги, що письмові пояснення свідків не можна вважати належними доказами по цій справі, так як вони не були належним чином попереджені, як свідки про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та свідки безпосередньо у судовому засіданні не допитувались є безпідставними, оскільки покази вказаних свідків повністю узгоджуються з подіями зафіксованими на відеозаписі та обставинах зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями ОСОБА_3 , наданими ним у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що на підставі викладено вище у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів щодо правдивості письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , крім того в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови правопорушника з боку свідків у їх письмових поясненнях. Крім того, матеріали даної справи не містять будь-яких клопотань ОСОБА_3 або його захисника про допит таких свідків.

Доводи ОСОБА_3 щодо не врахування судом факту виконання ним службових обов`язків за наказом командира при керуванні транспортним засобом, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Так, ОСОБА_3 в судовому засіданні при апеляційному розгляді повідомив, що військовою частиною на запит апеляційного суду не надано відповідь, оскільки ОСОБА_3 за вказаних в оскарженій постанові суду обставин не керував службовим транспортним засобом, що рахується за військовою частиною, тому і не виконував службового або бойового наказу командира в АДРЕСА_2 .

Доводи сторони захисту щодо залишення судом першої інстанції факту перебування ОСОБА_3 під час розгляду даної справи на військовій службі та не прийняття рішення про зупинення провадження, апеляційний суд вважає необґрунтованими з підстав наведених в даній постанові вище при розгляді клопотання захисника ОСОБА_2 про зупинення провадження в даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_3 в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст.ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Скоробогатька В.Ю. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника Скоробогатька В.Ю., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_3 з військової служби відмовити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 18 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин