Номер провадження: 33/813/2628/24
Номер справи місцевого суду: 499/1051/24
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника - Тонкошкура І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Тонкошкура Ігоря Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 30.09.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_1 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 08.09.2024 о 00:25 год. на вул. Центральній, буд.121 в с-щі Іванівка Березівського району Одеської області керував автомобілем CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з ротової порожнини, невнятна мова, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння рук. Пройти на місці огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря у встановленому законом порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Тонкошкур І.В. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову Іванівського районного суду Одеської області від 30.09.2024 і закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування скарги захисник послався на те, що:

- судом не взято до уваги наявні порушення процедури освідування, а саме порушення п.п.2,3,4,6 та 10 розділу ІІ, п.22 розділу ІІІ Інструкції, затвердженої наказом №1452/753 від 09.11.2015;

- судом не було повно з`ясовано обставини події, чітко не визначено безпосередньо місце вчинення адміністративного правопорушення та не звернута увагу на положення п.5 ч.1 ст.278 КУпАП щодо вирішення клопотання особи, яка притягається до відповідальності, та визначення чи підсудна даному суду справа;

- суд не досліджував матеріали справи, не встановив особу правопорушника та факт його визнання чи не визнання вини, тому просив дослідити в апеляційній інстанції матеріали справи в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Тонкошкур І.В. підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши особу, яка притягається до відповідальності, захисника в її інтересах. дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на алкогольне сп`яніння повністю доведена та підтверджується такими доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР № 169753 від 08.09.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_1 08.09.2024 о 00:25 год. на вул. Центральній, буд.121 в с Іванівка Березівського району Одеської області керував автомобілем CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах з ротової порожнини, невнятна мова, почервоніння шкіри обличчя, тремтіння рук. Пройти на місці огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі у лікаря у встановленому законом порядку відмовився. Вказаний протокол підписано ОСОБА_1 без будь-яких зауважень;

- відеозаписами нагрудної камери поліцейського, якими зафіксовано рух автомобіля CHEVROLET AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням, як згодом було встановлено, ОСОБА_1 під час комендантської години та його зупинення працівниками поліції. Під час перевірки документів у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 заперечував факт вживання алкоголю, пояснивши, що вживав квас. Працівниками поліції запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці, на що водій відмовився, тоді було запропоновано проїхали до медзакладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що водій спочатку погодився, а згодом, визначившись остаточно, категорично відмовився. Працівником поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду та повторно запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, на що ОСОБА_1 висловив свою категоричну відмову. Працівником поліції складено матеріали про адміністративне правопорушення, ознайомлено водія з протоколом, відсторонено від керування транспортним засобом, вилучено посвідчення водія та вручено копію протоколу і тимчасове посвідчення;

- направленням в медзаклад на огляд від 08.09.2024, в якому зазначено про відмову від проходження огляду, про що ОСОБА_1 власноруч написав «відмовляюсь» та розписався;

- рапортом від 08.09.2024 щодо обставин складання адмінматеріалів відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії.

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.5 ПДР).

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п.2.5. При цьому, презюмоване знання закону є принципом права, згідно з яким закон поширюється на кожного, навіть якщо особа і не знає про нього. Незнання вимог діючого законодавства не є підставою для звільнення особи від передбаченої законом відповідальності та закриття провадження у справі, що кореспондується з положеннями ст.68 Конституції України.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння, оформлення результатів такого огляду, регулюються Інструкцією № 1452/735 та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 з подальшими змінами (далі Порядок № 1103). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, за положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані наркотичного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських.

Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. При цьому, слід зазначити, що з 17.03.2021 свідки до проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів відеозапису. Тобто, працівники поліції мають право проводити огляд на стан сп`яніння без участі свідків, за умови відеофіксації. Вказане узгоджується з положеннями ч.2 ст.266 КУпАП.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

В сенсі положень ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з нагрудної камери поліцейського щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 .

Долучені до матеріалів справи відеозаписи повністю відображають події, які відбулися 08.09.2024. Зокрема, відеозаписи розпочинаються з моменту фіксації в темну пору доби (комендантську годину) руху транспортного засобу назустріч службовому автомобілю, його зупинення поліцейським та встановлення особи водія за посвідченням водія - ОСОБА_1 . Зафіксовано як поліцейський запитує про вживання водієм алкогольних напоїв, у зв`язку з виниклою підозрою перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, на що водій повідомив про вживання квасу. Також зафіксовано неодноразові пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння на місці та у закладі охорони здоров`я, на що водій категорично відмовився. Поліцейським роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, складено протокол, з яким ознайомлено водія та копія якого вручена останньому. Водія відсторонено від керування транспортним засобом.

Відтак, наявний відеозапис в цілому відображає послідовність дій поліцейських, відео здійснювалось безперервно.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. Так, у даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано частину запису, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту зупинки авто під його керуванням до моменту відсторонення водія від керування транспортним засобом після складення адмінматеріалів та ознайомлення з ними. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.

Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису апелянтом не надано. Не встановлено таких обставин і під час апеляційного розгляду справи. Посилання захисника на неточності в часі фіксації правопорушення (в протоколі зазначено про керування транспортним засобом об 00.25 год, а на відеозаписі зафіксовано 00.30 год) не спростовують факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення процедури освідування, а саме порушення п.п.2,3,4,6 та 10 розділу ІІ, п.22 розділу ІІІ Інструкції, затвердженої наказом №1452/753 від 09.11.2015, ґрунтуються на невірному суб`єктивному тлумаченні вказаних правових норм.

Апеляційний суд звертає увагу, що розділ ІІ вказаної Інструкції регулює порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів.

Так, п.2 передбачає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання.

Пункт 3 - поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

Пункт 4 - огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції.

Пункт 6 - огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.

Пункт 10 - результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Розділ III Інструкції встановлює порядок проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів. Зокрема п.22 вказаного розділу передбачає, що висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.

Отже, захисник, посилаючись на порушення вищезазначених правових норм, не врахував, що особа, яка притягається до відповідальності, відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі, тому її огляд не проводився, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Посилання сторони захисту на ту обставину, що ОСОБА_1 запропоновано працівником поліції для проходження огляду на стан сп`яніння слідувати з ними до КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (м.Одеса, вул.Академіка Воробйова, 9), а не до центральної районної лікарні не спростовують висновку суду про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на те, що мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають.

Крім того судом враховано, що наказом Департаменту охорони здоров`я та соціального захисту населення облдержадміністрації, від 21.12.2015 року № 29 «Про впровадження в лікувально-профілактичних закладах області наказу МВС та МОЗ України, від 09.11.2015 року № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затверджено перелік лікувально-профілактичних закладів, які мають право на проведення медичних оглядів громадян для встановлення стану сп`яніння.

Разом з тим, п. 4 вказаного Наказу встановлює, що біологічні середовища для досліджень на вміст алкоголю, наркотичних та психотропних речовин від живих осіб направляти до токсикологічної лабораторії КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» за адресою: м.Одеса, вул.Воробйова, буд. 9.

Отже, єдиним в Одеській області закладом охорони здоров`я, який в розумінні положень ст.266 КУпАП має право надавати медичні висновки по даній категорії справ, є спеціалізована медична установа КНП «Одеський обласний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (65009, м. Одеса, вул. Академіка Воробйова, 9).

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом положень п.5 ч.1 ст.278 КУпАП щодо вирішення клопотання особи, яка притягається до відповідальності, та визначення чи підсудна даному суду справа є необґрунтованими.

З матеріалів справи встановлена відсутність будь-якого клопотання особи, яка притягається до відповідальності, яке залишилось судом невирішеним.

Щодо підсудності справи Іванівському районному суду Одеської області, слід звернути увагу на положення ч.1 ст. 276 КУпАП , яка передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 5-рп/2015 від 26.05.2015 зазначив, що положення ч.1 ст.276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 08.09.2024 вбачається, що правопорушення вчинено в с.Іванівка Березівського району Одеської області, на яку поширюється юрисдикція Іванівського районного суду Одеської області.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги щодо не дослідження місцевим судом матеріалів справи, не встановлення особи правопорушника та факту його визнання чи не визнання вини. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що особа ОСОБА_1 місцевим судом встановлена, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та висновок суду про наявність в діях останнього складу інкримінованого правопорушення ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховано, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було. Способами, визначеними чинним законодавством, зокрема, звернення з дисциплінарною скаргою до керівництва поліції для проведення службової перевірки або до правоохоронних органів в порядку КПК України, а також до суду адміністративної юрисдикції, з позовом щодо оскарження дій працівників поліції, як суб`єктів, що наділені владними повноваженнями, ОСОБА_1 не звертався. Внаслідок цього, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави сумніватися у законності дій працівників поліції.

Враховуючи викладене, підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надав поліцейському чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко