Головуючий у суді першої інстанції: Косик Л.Г.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №759/24528/23

провадження №33/824/2393/2024

27 червня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І.,

за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - адвокатаНерсесяна Армена Сабіровича, за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , за участю потерпілої особи ОСОБА_2 та за участю захисника потерпілих осіб ОСОБА_3 ,

розглянувши адміністративну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богулсав Київської області, пенсіонера, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Нерсесяном Арменом Сабіровичем, на постанову Святошинського районного суду міста Києвавід 7 березня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-2 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Направлено ОСОБА_1 до Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» Святошинського району, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кільцева дорога, 5Б, для проходження програми для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на строк 3 (три) місяці.

Не погоджуючись з судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 - адвокат Нерсесян А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не повно та не всебічно були з`ясовані обставини справи, було проігноровані вимоги закону, що призвело до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Зазначає про те, що судом першої інстанції проігноровано позицію захисту щодо дій ОСОБА_1 в межах необхідної оборони. Суд неналежним чином об'єднав дві різні справи про адміністративне правопорушення. Суд ухилився від чіткого формулювання фактичних обставин справи, при цьому обмежився виключно загальними фразами. Суд необґрунтовано спрямував ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників. Судом не деталізовано, в чому саме має бути проявлено зміни у поведінці ОСОБА_1 ..

Крім того, вказує на те, що саме «потерпілий» ОСОБА_4 та його дружина, «потерпіла» ОСОБА_2 є ініціаторами конфлікту - як у формі психологічного насильства (фрази«кончений» та нецензурна лайка на адресу ОСОБА_1 ), так і у формі насильства фізичного - адже перший удар, який вибив у ОСОБА_1 мобільний телефон, - був нанесений саме з боку ОСОБА_2 . Вказує, що протокол відносно ОСОБА_2 був складений за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, внаслідок цих самих подій, тому на цій підставі вважає, що ОСОБА_1 діяв в межах крайньої необхідності.

Також зазначає, що фізичне і психічне насильство по відношенню до нібито потерпілої ОСОБА_2 здійснювала виключно її мати - свідок ОСОБА_6 , - яка дійсно наносила своїй донці удари, але вже після початку конфлікту спровокованого ОСОБА_2 при цьому саме ОСОБА_6 с єдиним учасником конфлікту щодо якої протокол про адміністративне правопорушення взагалі не складався.

Одночасно з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - адвокат Нерсесян А.С. подав клопотання, в якому просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, щоповний текст оскаржуваного судового рішення був виданий потерпілому лише 12 березня 2024 року.

В матеріалах справи відсутні докази направлення судом першої інстанції оскаржуваної постанови ОСОБА_1 .

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року, як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Нерсесян А.С. та ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали, надали пояснення ідентичні змісту апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження по справі закрити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та адвокат Мироненко О.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили постанову судді Святошинського районного суду міста Києвавід 7 березня 2024 року залишити в силі. Адвокат Мироненко О.О. пояснив, що ОСОБА_1 є систематичним агресором. Також пояснив, що ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за психологічне насильство, яке полягає в образах ОСОБА_1 , в той час, як останній бив ОСОБА_2 . Після подій які відбулися в кухні, конфлікт перейшов до кімнати, яку займає сім`я ОСОБА_2 і продовжився в присутності дитини.

Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення всіх учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 12 грудня 2023 року близько 07 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї падчерки ОСОБА_2 домашнє насильство фізичного характеру, а саме: в ході конфлікту штовхався та вдарив її по обличчю, завдавши фізичного болю. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_1 12 грудня 2023 року близько 07 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно свого зятя ОСОБА_4 домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме: принижував честь та гідність, словесно ображав, штурхав. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.173-2 КУпАП.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним 12 грудня 2023 року відносно своєї падчерки ОСОБА_2 та зятя ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно диспозиції ч.2 ст.173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства,особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень,а саме насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.2 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.2 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до ст.ст.245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З`ясовуючи ці обставини, необхідно виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якими доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами частини першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Згідно з вимогами ст. 19 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані необхідної оборони, тобто при захисті державного або громадського порядку, власності, прав і свобод громадян, установленого порядку управління від протиправного посягання шляхом заподіяння посягаючому шкоди, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.п.2, 3 постанови від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» , слід мати на увазі, що стан необхідно оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Суспільно небезпечне посягання на законні права, інтереси, життя і здоров`я людини, суспільні інтереси чи інтереси держави може викликати в особи, яка захищається, сильне душевне хвилювання. Якщо в такому стані вона не могла оцінювати відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту, її ді слід розцінювати як необхідну оборону.

Судом установлено, що у зв'язку з подіями, які мали місце 12 грудня 2023 року близько 7.00 години в квартирі АДРЕСА_2 , були складені три протоколи про адміністративне правопорушення, два протоколи щодо ОСОБА_1 і один протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2024 року постанову судді Святошинського районного суду м.Києва від 25 січня 2024 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, скасовано. Постановлено нову постанову, якою визнано ОСОБА_4 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Судом установлено, що 12 грудня 2023 року в кухні квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 вчинив відносно ОСОБА_1 домашнє насильство у формі психологічного насильства. ОСОБА_4 висловлював словесні образи в бік ОСОБА_1 , насміхаючись над ним, коментував його дії, нецензурно висловлювався та словесно ображав, при цьому, усвідомлюючи, що в квартирі проживає декілька сімей, члени яких після пробудження прийдуть на кухню. ОСОБА_4 з метою психологічного тиску вмикає камеру на телефоні та встановлює його на підвіконні, і під час знаходження ОСОБА_1 на кухні, починає провокувати останнього, використовуючи його майно (мікрохвильову піч), а в подальшому сміється та в принизливій формі коментує реакцію ОСОБА_1 , і такі дії ОСОБА_4 , які полягають у словесних образах, приниженні, стеженні, прагненні керувати життям ОСОБА_1 з урахуванням віку останнього, у своїй сукупності є ознаками психологічного насильства, аби викликати у ОСОБА_1 емоційну реакцію та завдати шкоди його психічному здоров`ю.

Після таких дій ОСОБА_4 всі наступні дії ОСОБА_1 були вчинені в стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, на ОСОБА_1 не може бути накладене адміністративне стягнення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, оскільки правопорушення було вчинено в стані необхідної оборони.

Суд першої інстанції зазначені обставин не встановив, не звернув увагу на відсутність доказів які б підтверджували обвинувачення, і дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_1 вчиненні складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та доведеності його вини у цьому правопорушенні.

Висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, не ґрунтується на встановлених обставинах і законі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо дії особи вчинені в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про закриття провадження у справі у відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП на підставі п. 4 ст. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 247, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Нерсесяном Арменом Сабіровичем, задовольнити.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 7 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.

Постановити нову постанову, якою провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: О.І. Шкоріна