ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/4786/24 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 33/818/1268/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Черних І.О., а також потерпілих ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Федосєєнка Р.О. на постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року, стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення, у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 30.04.2024 року о 17:40 год. у м. Харкові на перехресті вул. Тюрінська та вул. Віренська, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Автоспецпром 18|YO5CO|510, р.н. НОМЕР_1 , не був уважним, рухаючись з увімкненими проблисковими маячками і спеціальним звуковим сигналом, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофора, не дотримався безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Нісан Ліф», р.н. НОМЕР_2 , який рухався на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого транспортний засіб «Нісан Ліф», р.н. НОМЕР_2 здійснив зіткнення з транспортним засобом «Тойота Авенсіс», р.н. НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.3»б», п. 3.1, п. 8.7.3»е», п. 12.1

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а матеріали цієї справи направити до УПП в Харківській області для належного дооформлення та складення протоколу стосовно іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди. Посилався на висновок спеціаліста, відповідно до відомостей якого вбачається, що в його діях не вбачається порушення вимог ПДР України, натомість водій ОСОБА_2 своїми діями порушила вимоги певних пунктів ПДР України та ці її дії були у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Суд першої інстанції не взяв до уваги відомості цього висновку, що обумовило ухвалення помилкового рішення. Поряд з цим апелянт зазначав, що він керував оперативним спецтранспортом автомобілем «швидкої допомоги» із увімкненим спеціальним обладнанням, що, на його думку, впливає на необхідність інших учасників руху надавати йому перевагу у русі. Також посилався на порушення працівниками поліції чинного законодавства під час складення ними протоколу про адміністративне правопорушення.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_3 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги неодноразово повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Зокрема, ОСОБА_3 направлялись судові повістки та СМС-повідомлення (арк. 71, 89, 93), а також повідомлявся шляхом направлення телефонограм (арк. 80,98) про призначення судових засідань в суді апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , які були призначені на 27.09.2024, 01.11.2024, 22.11.2024 року.

Крім того, належить врахувати, що від ОСОБА_3 до канцелярії Харківського апеляційного суду не надходило будь-яких заяв або клопотань, в тому числі, щодо відкладення розгляду апеляційної скарги або щодо проведення розгляду апеляційної скарги за його участі.

Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 269 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду без участі потерпілого ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважала постанову судді законною та обґрунтованою, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог закону.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено об`єктивні відомості, які спростовують висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним. Суд першої інстанції зазначав, що будь-яких доказів виконання ОСОБА_1 30.04.2024 року о 17:40 год. невідкладного службового завдання, матеріали справи не містять.

Проте, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що 30.04.2024 року об 17 год. 40 хв. керував оперативним автомобілем- -«швидка медична допомога» та здійснював перевезення хворої особи, а тому увімкнув спеціальні засоби, а саме проблисковий маячок та спеціальний звуковий сигнал.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпА, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Для перевірки доводів апеляційної скарги 02.10.2024 року суд апеляційної інстанції звернувся до КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» із запитом про те, чи дійсно ОСОБА_1 30.04.2024 року об 17:40 год. виконував свої функціональні обов`язки, а також якщо він дійсно їх виконував, якого саме хворого транспортував, який у хворого був діагноз а також звідки та куди транспортували хворого (арк. 88).

22.10.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла відповідь в.о. директора «Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» В. Гришина (арк. 94) відповідно до відомостей якої вбачається, що перевіркою форм первинної медичної облікової документації встановлено, що службою ЕМД був прийнятий виклик на ДТП, що сталась 30.04.2024 року близько17:40 год. на перехресті вул. Тюрінська та вул. Віренська у м. Харкові за участю автомобіля екстреної медичної допомоги під керуванням водія автотранспортних засобів (ШНМД) ОСОБА_1 який перебуваючи на робочій зміні виконував невідкладне службове завдання, а саме: здійснював транспортування хворого гр-на С. з с. Піщане Чугуївського району (раніше Вовчанського) Харківської області до лікарні. Після ДТП транспортування хворого до лікарні завершила інша бригада ЕМД № 902 до КНП «МКЛШ(н)МД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР.

Враховуючи неповноту відповіді в.о. директора «Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» В. Гришина щодо обставин транспортування водієм ОСОБА_1 хворого, 04.11.2024 року суд апеляційної інстанції повторно звернувся до КНП Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» із запитом чи була безпосередня загроза життю хворого гр-на С. на час його транспортування, а також чи була необхідність невідкладного доставлення хворого гр-на С. до стаціонару.

18.11.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла відповідь в.о. директора «Центра екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» В. Гришина відповідно до відомостей якої вбачається, що з форм первинної медичної облікової документації, сформованих бригадою ЕМД, яка здійснювала обслуговування виклику 30.04.2024 року до гр-на С. в с. Піщане Чугуївського району (раніше Вовчанського) Харківської області, на момент огляду бригадою ЕМД, хворий С. перебував у невідкладному стані та потребував транспортування до лікарні в екстреному порядку.

Отже, враховуючи відомості цих відповідей, поза розумним сумнівом вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем швидкої невідкладної допомоги на перехресті вулиць Тюрінської та Віренської, здійснюючи транспортування хворого до лікарні в екстреному прядку, а тому обґрунтовано увімкнув спеціальні проблискові маячки та спеціальний звуковий сигнал.

Також належить врахувати, що в оскаржуваній постанові судом першої інстанції встановлено те, що ОСОБА_1 керував автомобілем швидкої медичної допомоги на перехресті вулиць Тюрінської та Віренської саме із увімкненими спеціальними звуковими сигналами та проблисковими маячками.

Поряд з цим, відповідно о вимог п. 3.1 ПДР України, водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.

Оцінюючи положення цього пункту вбачається, що водій оперативного транспортного засобу у разі увімкнення проблискового маячка і спеціального звукового сигналу мають право відступити від вимог розділу 8 ПДР України.

Відповідно до вимог п. 8.7.3. «е» ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Отже водій ОСОБА_1 керуючи оперативним автомобілем швидкої невідкладної допомоги із увімкненими проблисковими маячками та спеціальним звуковим сигналом мав право здійснити проїзд перехрестя на забороняючий сигнал світлофора.

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події ДТП за участю водія ОСОБА_1 , яка відбулась на перехресті вулиць Тюрінської та Віренської (арк. 28).

З відомостей цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував автомобілем швидкої невідкладної допомоги та намагався проїхати перехрестя вулиць Тюрінської та Віренської на заброняючий сигнал світлофора. Проте з відеозапису також вбачається, що інші учасники дорожнього руху намагались пропустити та надавали перевагу у русі автомобілю екстреної швидкої медичної допомоги під керуванням ОСОБА_1 .

Зокрема легковий автомобіль білого кольору, який зупинився на забороняючий сигнал світлофора у попутному напрямку руху намагався з`їхати праворуч щоб надати дорогу автомобілю швидкої медичної допомоги.

Разом з цим, з відомостей письмових пояснень потерпілого ОСОБА_3 (арк. 20) вбачається, що він чув сирену автомобіля швидкої допомоги, а також зазначав, що всі інші автомобілі-учасники дорожнього руху заздалегідь зупинились, щоб пропустити автомобіль швидкої допомоги.

Також з відеозапису вбачається, що автомобіль під керуванням потерпілого ОСОБА_3 рухався на дозволяючий сигнал світлофора, однак також зупинився щоб пропустити автомобіль швидкої медичної допомоги.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що в попутному напрямку руху потерпілої ОСОБА_2 рухався мікроавтобус на дозволяючий сигнал світлофора, однак він також зупинився щоб пропустити автомобіль швидкої допомоги.

Такі відомості, в тому числі, відеозапису об`єктивно свідчать про те, що ОСОБА_1 обрав таку швидкість руху, що об`єктивно надавало можливість іншим учасникам дорожнього руху своєчасно його помітити та надати перевагу у русі, що вочевидь свідчить про дотримання водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 12.1 та 2.3. ПДР України.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що вона наближаючись до перехрестя вулиць Тюрінської та Віренської не мала фізичної можливості побачити автомобіль швидкої допомоги під керуванням ОСОБА_1 , оскільки він виїжджав праворуч від неї, де огляд для неї був обмежений високим парканом, а тому вона не бачила цей автомобіль. Такі ж самі пояснення ОСОБА_5 надавала працівникам поліції безпосередньо після ДТП (арк. 19).

Проте, автомобіль швидкої допомоги рухався із увімкненим спеціальним звуковим сигналом, який ОСОБА_2 , враховуючи вимоги п. 12.1 ПДР України, повинна була чути цей сигнал та безпечно для себе та інших учасників руху реагувати на нього.

Натомість з відеозапису вбачається, що під час, коли усі учасники дорожнього руху, які перебували на перехресті вулиць Тюрінської та Віренської надали перевагу у русі автомобілю швидкої допомоги під керуванням ОСОБА_1 , автомобіль під керуванням ОСОБА_2 внаслідок власної необачності, рухався не змінюючи швидкості руху, не реагуючи на увімкнені світлові маячки та спеціальний звуковий сигнал автомобіля швидкої допомоги.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно ж вимог п. 1.4 ПДР України, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та відомості, що є в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова судді Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання щодо винуватості інших осіб, стосовно яких не складався протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вочевидь вбачається, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Аналізуючи положення цього Закону, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виплата страхового відшкодування потерпілим у дорожньо-транспортних пригодах здійснюється на умовах, визначених саме цим Законом, за умови наявності такого договору страхування.

Тобто кожен учасник дорожнього руху зобов`язаний мати страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу потерпілих осіб на існування обов`язку відповідної страхової компанії за договором автострахування для кожного водія щодо відшкодування матеріальної шкоди в обов`язковому порядку відповідно до чинного законодавства.

У разі незгоди страхової компанії щодо відшкодування завданої шкоди, зацікавлена особа не позбавлена процесуального права звернутись з позовом до суду в порядку цивільного судочинства про стягнення спричиненої шкоди.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков