П О С Т А Н О В А

24.07.2024 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області Костянтин Шепель,

за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з Жмеринського РВП ГУНП відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, - про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

у с т а н о в и в :

В протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 768783 від 2 липня 2024 року, складеному інспектором СРПП Жмеринського РВП Кульовським С.Ю., вказано, що 2 липня 2024 року, о 18-45 год, на автодорозі між селом Мала Жмеринка та містом Жмеринка ОСОБА_2 керував транспортним засобом, мотоблоком ZUBR з ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з порожнини рота, не чітка мова, порушення координації рухів Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, за допомогою приладу «Драгер», результат тесту позитивний 2,67%.

Своїми діями, робить висновок автор протоколу, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

У судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, пояснив, що дійсно керував мотоблоком, після того як вживав алкогольні напої, горілку. Також пояснив, що посвідчення водія у нього немає, він його ніколи не отримував.

Окрім повного визнання вини, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріали справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, у якому ОСОБА_2 поставив свій підпис, від письмових пояснень відмовився; роздруківкою з приладу «Драгер», де зазначено результат тесту 2,67 %; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, актом огляду на стан сп`яніння з використанням технічних засобів та роздруківкою з приладу «Драгер» відповідно до яких ОСОБА_2 пройшов огляд на стан сп`яніння, результат 2,67%; розпискою ОСОБА_3 про зобов`язання доставити мотоблок батька до місця його проживання та копією паспорта ОСОБА_2 , відповідно до якого встановлено його особу.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких суперечностей, вважаю вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, доведеною повністю, оскільки він порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При обранні виду адміністративного стягнення щодо ОСОБА_2 можливості врахування характеру вчиненого правопорушення, ступеня вини, а також пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин немає, оскільки частиною першою статті 130 КУпАП не передбачені альтернативні види адміністративного стягнення, тому суддя вважає необхідним застосувати до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керування транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення, суддя виходить з такого.

Частина перша статті 130 КУпАП передбачає безальтернативне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 отримував посвідчення водія.

Відповідно до статті 24 КУпАП, за вчинення адміністративних правопорушень можуть застосовуватись адміністративні стягнення зазначені у вказаній статті, в тому числі і позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання).

У вказаній статті йдеться про спеціальне право, яке на момент вчинення правопорушення вже було надано громадянинові.

Відповідно до положень статті 15 Закону України "Про дорожній рух", право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (зі змінами), посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Відповідно до пункту 1.10 Правил Дорожнього Руху України водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Тобто, з наведених норм вбачається, що право особи на керування транспортним засобом підтверджується саме посвідченням водія.

Отже, керувати транспортним засобом має право лише особа, яка має посвідчення водія відповідної категорії, а особа, яка не отримувала посвідчення водія такого права не має, оскільки таке право останній не надавалось, що в свою чергу виключає можливість суду застосування до такої особи стягнення у вигляді позбавлення спеціального права, оскільки їй таке право не надавалось.

Зі змісту статті 317-1 КУпАП вбачається, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським. Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затвердженого постановою КМУ від 8 травня 1993 року № 340 (зі змінами) передбачені положення, якими визначається порядок виконання стягнення у вигляді позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами та порядок повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами.

Згідно з пунктом 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суди не вправі застосовувати адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.

З аналізу вищевказаних норм законодавства також вбачається, що позбавлення права керування транспортним засобом, з урахуванням виконання такого рішення, може бути застосовано лише до осіб, які на момент вчинення правопорушення мають таке право (мають посвідчення водія) та до осіб, які мають таке право (отримували посвідчення водія), але на момент вчинення правопорушення були позбавлені такого права.

В ході судового розгляду суддею достовірно встановлено, що ОСОБА_2 взагалі не отримував посвідчення водія, а тому, враховуючи наведене, суддя не вбачає підстав для застосування до останнього стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке право йому не надавалось.

Враховуючи викладене суддя вважає за необхідне з метою його виховання та попередження вчинення нових правопорушень застосувати до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Керуючись статтями 130, 251, 252, 279, 280, 283, 284, КУпАП, суд -

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

У разі несплати правопорушником штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання, у порядку якого з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, зазначений у постанові про стягнення штрафу, та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня її винесення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ