Справа 237/4140/24
Номер провадження 3/237/4061/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28.11.24 року

Суддя Мар`їнського районного суду Донецької області Ліпчанський Сергій Миколайович, розглянувши матеріали справи, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Мар`їнського районного суду Донецької області надійшов матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-10 КУпАП.

Згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення А2167 № 74 від 04.10.2024 року, "04" жовтня 2024 р. о 11 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , в розташуванні особового складу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 військовослужбовець призваний за мобілізацією оператор взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , відкрито відмовився виконувати законні вимоги командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 висунутися на бойові позиції мотопіхотного батальйону, обладнання позицій та несення чергової служби.

ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, до суду не з`явився.

Всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінюючи докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків про те, що справу необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.

Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. При розгляді справи суд повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.

Зі змісту протоколу вбачається диспозиція ч. 1 ст. 172-10 КУПАП Відмова від виконання законних вимог командира (начальника).

Судом встановлено, що за змістом протоколу про військове адміністративне правопорушення в розташуванні особового складу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 військовослужбовець призваний за мобілізацією оператор взводу протитанкових ракетних комплексів роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_2 , відкрито відмовився виконувати законні вимоги командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_3 висунутися на бойові позиції мотопіхотного батальйону, обладнання позицій та несення чергової служби.

Відповідно до медичної характеристики, у якій відображено стан здоров`я ОСОБА_1 , встановлено, що під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою до медичної роти 13.09.24 ДЗ: диспепсія неуточнена, соматоформний розлад за гіпертонічним типом. Скерований на консультацію в ЗМЗ 17.09.24 направлення N?10535. Висновок лікаря невролога ЗМЗ від 17.09.24 ДЗ: вертеброгенна люмбальгія. Висновок лікаря психіатра 3МЗ від 17.09.24 Д3: астено-невротичний стан. 18.09.24 ДЗ: хронічний атрофічний гастродуоденіт, загострення. перебуван на стаціонарному лікуванні з 19.09.24 по 01.10.24 Військово-медичний центр Західного регіону м. Камянське.

Під Астено-неврологічний синдром (АНС) слід розуміти, що це стан, що характеризується поєднанням різних неврологічних симптомів, таких як втома, відчуття слабкості, розлад сну, порушення концентрації уваги та інші прояви, які можуть впливати на якість життя та здатність до виконання повсякденних завдань.

За таких обставин справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає до закриття у зв`язку із вчиненням 04.10.2024 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення у стані неосудності.

Так, відповідно до ст. 20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Наданими до справи доказами підтверджується наявність у ОСОБА_1 тимчасового розладу душевної діяльності та іншого хворобливого стану психіки, що підтверджено медичною характеристикою останнього.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

За таких обставин перебування ОСОБА_1 на бойовій позиції в незадовільному психологічному та психічному станах, могло спричинити до настання наслідків набагато тяжчих, ніж ті, що настали унаслідок його відмови виконати вимогу командира. Тобто заподіяна шкода суспільним інтересам є менш значною, ніж відвернена шкода в даній конкретній ситуації, що вказує також на наявність підстав для закриття справи на підставі ст. 18 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Враховуючи встановлення того факту, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 18, 247, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.172-10КУпАП закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя Сергій Миколайович Ліпчанський

Дата документу 28.11.2024