Справа № 711/5397/24
Номер провадження 3/711/1835/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м.Черкаси Олійник В.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (протокол серії ВАВ № 206278), про притягнення:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючої, РНОКПП в матеріалах справи відсутній,

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси знаходяться адміністративні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення Серії ВАВ № 206278 - 01.07.2024 близько 15.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинила психологічне насильство, а саме ображала словесно та фізичне насильство, а саме нанесла тілесне ушкодження правою рукою в область обличчя, руки колишньому чоловіку ОСОБА_2 , чим завдала душевного хвилювання та фізичного болю. Подія відбувалася в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , чим вчинила адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Особа стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася.

Приписами ч.2 ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, однак справи щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП до таких не відносяться, тому суд, приймаючи постанову за результатами розгляду справи стосовно ОСОБА_1 за її відсутності, не порушив її право на захист.

В судовому засіданні представник особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення адвокат Бібік О.М. надала пояснення, що 01.07.2024 близько 15.00 ОСОБА_4 приїхав поза встановлений Службою у справах дітей ЧМР графік побачень та почав заштовхувати дитину, сідаючи разом з нею на місце для водія за кермо. В результаті нестабільної психічної поведінки батька, дитина злякалась, видиралася, плакала, кричала і кликала маму. Відео додається до заяви. ОСОБА_1 , як будь-яка турботлива мати, почала просити ОСОБА_4 , щоб він її залишив або хоча б дав можливість заспокоїти дитину. Оскільки ОСОБА_4 дуже гучно кричав, щоб мати дитини закрила двері автомобіля і пішла геть, багато сусідів почали кричати з вікон, щоб останній залишив дитину у спокої. Потрібно зауважити, що згідно рішення Служби у справах дітей ЧМР, спілкування з дитиною може відбуватися виключно у присутності матері. Коли ОСОБА_4 зрозумів, що є свідки його протиправних дій, він все ж таки віддав дитину матері, пройшовши за нею у місце де немає камер та наніс тілесні ушкодження, через це ОСОБА_1 ледь не впала разом з дитиною на руках.

Звертає увагу суду, що після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 звернулась до травматологічного пункту, де було встановлено у ОСОБА_1 забої м`яких тканин голови, підвищення артеріального тиску. Вказані обставини підтверджуються довідкою від 02.07.2024 лікаря травматолога Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту та Довідкою нейрохірурга Третьої Черкаської міської лікарні швидкої медичної допомоги Травматологічного пункту від 02.07.2024. Крім цього, свідками домашнього насильства були діти, які гуляли на майданчику. В ході опитування адвокатом ОСОБА_5 були взяті письмові пояснення у матері, дитина якої перебувала на дитячому майданчику. Останній було повідомлено, що дитина бачила, як ОСОБА_4 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 , яка при цьому тримала дитину на руках. Копія пояснень також додається до заяви. Разом з цим, внаслідок систематичного психологічного насильства з боку ОСОБА_4 , у ОСОБА_1 є постійне відчуття тривоги, страху, невпевненості і нездатності захистити себе і дитину. У зв`язку з чим, остання була вимушена звернутися до психолога, яка зареєстрована в Українській спілки психотерапевтів, копія квитанції про сплату консультації додається до пояснень. За складеною ОСОБА_1 формою оцінки ризиків вбачається, що вона перебувала в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, від так ОСОБА_4 , посадові особи патрульної поліції зобов`язані були видати терміновий заборонний припис. У відповідь на адвокатський запит Департаментом патрульної поліції управління патрульної поліції в Черкаській області повідомлено, що припис є і він направлений до Черкаського районного управління поліції ГУПП в Черкаській області для постановки на профілактичний облік кривдника - ОСОБА_4 . Враховуючи вище викладене і наявність неодноразового вчинення домашнього насильство, але виключно з боку ОСОБА_4 , якому до речі двічі виносився терміновий заборонний припис, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення вважає таким, що підлягає закриттю за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення представника особи стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення та з`ясувавши повно, всебічно, об`єктивно усі обставини справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст.252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 206278 ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона правопорушення виражається, саме в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї. Таким чином обов`язковою умовою настання відповідальності за цією статтею є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, в даній ситуації вимагається доведення того, що саме ОСОБА_1 вчинила будь-які дії (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, чим вчинив домашнє насильство, на підтвердження чого, суду було надано протокол про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , рапорт працівників поліції.

В ході судового розгляду, встановлено, що особа стосовно якої складено протокол ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_4 є колишнім подружжям, які мають тривалий час суперечки та особисту неприязнь, а також в судовому порядку вирішують питання, щодо місця проживання їх спільної дитини. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в ході вказаного інциденту стосовно заявника ОСОБА_4 працівниками поліції також складено ідентичний протокол за ч.1 ст.173-1 КУпАП.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у Суду.

Письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи носять суперечливий характер, та взаємо виключають обставини викладені в них, а тому оцінюються судом критично.

Інших доказів суду не надано.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»,ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Оскільки в ході судового розгляду суду не надано достатніх та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 вищевказаних порушень, а тому відсутня складова адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суддя вважає, що відсутні докази на підтвердження складу адміністративного правопорушення, передбаченого статті ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.173-2 ч.1, 247, 254, 256, 279, 283 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити за відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: В. М. Олійник