Провадження № 3/554/2383/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«28» листопада 2024 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Сметаніна А.В., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов з УПП в Полтавській області ДПП у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження невідоме, громадянки України, місце роботи не відоме, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий,

- за ст. 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ 211678 від 05.09.2024 року, 05.09.2024 року о 00 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_1 в м. Полтава по вул. І.Мазепи, 8, керувала транспортним засобом HYUNDAI IONIQ, д/н НОМЕР_1 та на законну вимогу працівника поліції передати для тимчасового вилучення посвідчення водія серії НОМЕР_2 та видачі тимчасового дозволу, не виконала вимоги ст. 265-1 КУпАП, згідно складеного протоколу серії ААД №713740 за ч.1 ст. 1340 КУпАП, неодноразово відмовлялась, чим вчинила злісну непокору законному розпорядженню працівника поліції.

В судове засідання, призначене на 28.11.2024 року об 11.00 годині, ОСОБА_1 не з`явилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS, відповідно до якої судова повістка у формі SMS-повідомлення про виклик в судове засідання на 28.11.2024 року о 11.00 годині отримана ОСОБА_1 15.11.2024 року о 11:54:13, відповідно до вимог Порядку надсилання судових повістко, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року. Про права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 також повідомлялась, що підтверджується її особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомляла, жодних клопотань чи заяв від неї не надходило.

Крім того, в судові засідання, призначені на 27.09.2024 року на 10.00 годин та на 04.11.2024 року на 13.00 годин ОСОБА_1 не з`явилась, від її представника адвоката Шматько Т.М. надходили заяви про відкладення судових засідання для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи та в зв?язку із неможливістю прийняти участь в судовому засіданні через зайнятість в іншому судовому засідання по кримінальному провадженню у Фрунзенському районному суді м. Харкова.

В судове засідання, призначене на 14.11.2024 року на 15.00 годин ОСОБА_1 також не з`явилась з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку SMS, відповідно до якої судова повістка у формі SMS-повідомлення про виклик в судове засідання на 14.11.2024 року о 15.00 годині отримана ОСОБА_1 06.11.2024 року о 14:39:14, відповідно до вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасників судового процесу, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року. Про права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, ОСОБА_1 також повідомлялась, що підтверджується її особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення. Про причини неявки ОСОБА_1 не повідомляла, жодних клопотань чи заяв від неї не надходило.

Відповідно до її письмових пояснень, які зазначені в протоколі, остання повідомила, що працівнику поліції пред?явила посвідченні в «Дії», однак він відмовився, потім пред?явила посвідчення волонтера.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІУ "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами. Однак у ч. 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції". Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 29 рішення по справі "Надточій проти України" Суд зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Проте, відповідно до практики Європейського суду, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Важливе значення мають і висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" - заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 знала про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення, а також про судове провадження відносно неї, однак ним не цікавилась, жодних заходів, направлених на обізнаність щодо стану відомого їй судового провадження не вчиняв, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відносно неї в суді, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань з приводу судових засідань 14.11.2024 року о 15.00 годині та 28.11.2024 року об 11.00 годині не направляла, а отже ОСОБА_1 не добросовісно користувалась належними їй процесуальними правами та не виконувала належним чином процесуальні обов`язки, в зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності правопорушника ОСОБА_1 , незважаючи на вимоги ч.2 ст. 268 КУпАП, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 , які зазначені в протоколі, остання повідомила, що працівнику поліції пред?явила посвідченні в «Дії», однак він відмовився, потім пред?явила посвідчення волонтера.

Суд, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали, додані до протоколу, приходить до наступних висновків:

Згідно зі статтею 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративніправопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їхньої компетенції відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Адміністративна відповідальність, передбачена ст. 185 КУпАП настає за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв?язку з їх участю в охороні громадського порядку.

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №211678 від 05.09.2024 року надано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №713740 від 05.09.2024 року за ч.1 ст. 130 КУпАП та відеозапис події.

Вирішуючи питання про наявність в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, суд зазначає, що об?єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.

Об?єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв?язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.

Суб?єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.

Відтак, відповідно до ст.185 КУпАП, злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов?язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.

Разом з цим, зміст статті 185 КУпАП обов?язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського. Вимоги поліцейського та їх розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров?я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» №8 від 26.06.92 роз?яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадських формувань з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв?язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок. Слід також мати на увазі, що адміністративна відповідальність за названою статтею настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.

Отже, злісна непокора виражається у відмові від обов?язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що законна вимога працівника поліції полягала у передачі посвідчення водія серії НОМЕР_2 для тимчасового вилучення та видачі тимчасового дозволу, що передбачено вимогам ст. 265-1 КУпАП, відповідно до складеного протоколу серії ААД №713740 за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 265-1 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

З долученого до протоколу відеозапису вбачається, що після складення протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП працівник поліції неодноразово пред?являє ОСОБА_1 вимогу про передачу йому посвідчення водія для тимчасового вилучення та видачі тимчасового дозволу, на що остання повідомляє, що посвідчення водія не має, на що працівник поліції зазначає, що при перевірці документів після зупинки транспортного засобу остання надавала йому посвідчення водія, а потім забрала, на що ОСОБА_1 повідомляє, що пред?являла посвідчення волонтера, а не водія.

З відеозапису неможливо встановити чи дійсно ОСОБА_1 пред`являла працівнику поліції посвідчення водія, а не волонтера, а в подальшому відмовилась виконати вимогу саме щодо передачі для тимчасового вилучення посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Таким чином, оцінка наявних доказів у їх сукупності, не дозволяє дійти беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 вчинила інкриміноване їй правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Спираючись на положення ч.1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 р. заява №926/08), суд доходить висновку, що направлені до суду матеріали про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, оскільки такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій щодо фактів. При цьому суд не має права самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом), а також не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрити, на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

З огляду на закриття провадження у справі без накладення на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, адміністративного стягнення, судовий збір, в порядку ст.40-1 КУпАП, стягненню не підлягає

Керуючись ст. ст. 1, 7, 9, ст. ст. 185, 245, 247, 251, 252, 256, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Октябрського районного

суду м. Полтави: А.В. Сметаніна