Справа № 308/2920/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Фазикош Г. В. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гримута Д. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 130 КУпАП та за ч. 5 ст. 126 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2024 року гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 10 ріків та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності ОСОБА_1 , а саме «Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 .

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 410094 від 10.02.2024 року слідує, що 10.02.2024 року о 21 год. 10 хв. в м. Ужгороді, по пл. Б. Хмельницького, 2, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота кемрі» н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 410093 від 10.02.2024 року слідує, що 10.02.2024 року о 21 год. 10 хв. в м. Ужгороді, по вул. Б. Хмельницького,2, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Тойота кемрі» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (тремтіння пальців рук, зіниці очей, які не реагують на світло, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився відмовився о 21 год. 24 хв., чим порушив вимоги п 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 130 КУпАП

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.04.2024 року об`єднано в одне провадження справи № 308/2920/24 про притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, за № 308/2922/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП та присвоєно справі єдиний номер №308/2920/24.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Гримут Д. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову змінити, - виключити з мотивувальної частини постанови слова «з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності правопорушника» та з резолютивної частини постанови слова «та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності правопорушника ОСОБА_1 , а саме «Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 . Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3000 н. м. д. г., що становить 51000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без конфіскації транспортного засобу «Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 . В решті постанову залишити без змін.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував конфіскацію транспортного засобу Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 , водночас вказавши, що такий є у приватній власності ОСОБА_1 .. Стверджує, що вказаний автомобіль, будучи набутим під час шлюбу, не перебував у приватній власності ОСОБА_1 , а є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_1 .. Ця обставина встановлена ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.05.2024 у справі №308/1524/24. Водночас вказаною ухвалою залишено в силі арешт, в частині заборони розпорядження ним (його відчуження) і скасовано арешт виключно у частині заборони користування ним. З огляду на наведене, стягнення у вигляді конфіскації транспортного засобу є безпідставним, оскільки такий не перебуває у власності ОСОБА_1 та на даний час знаходиться під арештом.

У клопотанні про поновлення строку адвокат Гримут Д. Ю. вказує, що ОСОБА_1 не було відомо про існування постанови, її копію він не отримував, так само як і повістку про виклик у судове засідання на призначену дату. Стверджує, що ОСОБА_1 перебуває під вартою, про існування судового рішення, апелянт дізнався випадково, на сайті судової влади, шукаючи інформацію щодо дати призначення кримінальної справи, тоді ж, ознайомився з її текстом, знайшовши її в ЄДРСР.

У судове засідання в апеляційній інстанції з`явився адвокат Гримут Д. Ю., який повністю підтримав апеляційну скаргу. Просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, постанову змінити, - виключити з мотивувальної частини постанови слова «з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності правопорушника» та з резолютивної частини постанови слова «та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності правопорушника ОСОБА_1 , а саме «Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 . Вважати ОСОБА_1 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3000 н. м. д. г., що становить 51000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без конфіскації транспортного засобу «Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 . В решті постанову залишити без змін.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 289 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Встановлено, що судом першої інстанції справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без участі ОСОБА_1 та його представника. Надходження матеріалів справи до суду, а також їх розгляд співпав із затриманням ОСОБА_1 , якому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у тому числі станом на сьогоднішній час. Отже, останній не міг знати про розгляд справи та винесену постанову від 24.04.2024 року.

Апеляційна скарга подана 27.06.2024 року, одразу після того, коли стало відомо про постанову.

За цих обставин постанова про поновлення строку підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст. 251, 252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Відповідно до приписів частини шостої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

У цій справі постанова суду першої інстанції оскаржується виключно в частині накладеного на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи. В апеляційній скарзі цей висновок не оспорюється.

Суд першої інстанції належним чином дослідив матеріали справи, вірно прийшов до висновку про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Як слідує з постанови судді, накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, місцевий суд врахував належним чином характер та ступінь адміністративного правопорушення, обставини справи, призначив адміністративне стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 130 КУпАП, а саме у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами та з конфіскацією транспортного засобу, який є у приватній власності порушника, оскільки застосування саме такого стягнення буде достатнім для його виправлення і попередить нові правопорушення.

Доводи апелянта про те, що автомобіль знаходиться у спільній сумісній власності апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 49 Кримінально-виконавчого кодексу України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Так, суддя накладаючи таке стягнення виходив з того, що транспортний засіб автомобіль марки „«Toyota Camry» н. з. НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності тільки за ОСОБА_1 . За вказаних обставин суддя на законних підставах наклав стягнення у вигляді конфіскації вказаного транспортного засобу, приймаючи до уваги, що транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_1 , а не іншим особам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, обрав адміністративне стягнення, яке за своїм видом є достатнім. У даному випадку ОСОБА_1 двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню. Як слідує з протоколу, - водій керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я останній відмовився.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що за обставин цього адміністративного провадження, рішення суду першої інстанції про конфіскацію належного ОСОБА_1 автомобіля є правильним.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За цих обставин постанова судді місцевого суду є законна та обґрунтована, підстав для її зміни чи скасування не має.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Гримуту Д. Ю. строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Гримута Д. Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду від 24 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя: Фазикош Г. В.