Справа № 304/1099/24 Провадження № 3/304/780/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , рятувальника Державної служби України з надзвичайних ситуацій, громадянина України,

за ч. 2 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014682 від 26 квітня 2024 року видно, що ОСОБА_1 25 квітня 2024 року о 17.30 год був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме на околиці населеного пункту Сімер Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 9 000 метрів до Державного кордону України на напрямку 203 прикордонного знаку, за вчинення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час сприяння у незаконному перетині Державного кордону України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме не виконав неодноразово повторену законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» ОСОБА_5 надавати документ, що посвідчує особу, для перевірки спільно з ОСОБА_6 , чим своїми діями порушив вимоги ст. 34 Закону України «Про Державну прикордонну службу» від 03 квітня 2003 року.

Зазначені дії ОСОБА_1 помічником начальника відділу начальником відділення інспекторів моніторингу обстановки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » старшим лейтенантом ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП як злісна непокора законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, вчинена групою осіб.

У судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що він взагалі не розуміє в чому полягає злісна непокора. Пояснив, що сидів на передньому пасажирському сидінні з поломаною ногою; на вимогу військовослужбовців вони сказали свої прізвища та надали документи, які посвідчують їхню особу, він надав паспорт, а ОСОБА_6 посвідчення.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 25 квітня 2024 року його разом з пасажирами автомобіля, які у м. Сваляві підійшли до нього та попросили підвести їх, було затримано прикордонниками у с. Т.Ремета за мостом у напрямку с. Лумшори Ужгородського району Закарпатської області. Зазначив, що коли він побачив, що позаду його транспортного засобу рухається автомобіль «Дастер» з військовослужбовцями Державної прикордонної служби, то він зупинився на узбіччі дороги; ніякого поста і вимоги про зупинку взагалі не було. Потім до його автомобіля підійшли військовослужбовці та почали розмовляти з ним і пасажирами. Також показав, що ніякої непокори ні з його боку, ні з боку інших пасажирів не було.

У судовому засіданні старший офіцер (оперуповноважений) ПОРВ (з АДРЕСА_1 ) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону майор ОСОБА_7 як особа, яка складала Довідку про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів, пояснив, що він описував вказану у протоколі подію, однак на місці зупинки не був, а прибув лише через годину. Про зазначену у протоколі подію він довідався від колег, при цьому після його приходу, будь яких дій з боку ОСОБА_1 , які б свідчили про непокору, не зафіксував.

Особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014681 від 26 квітня 2024, у судовому засіданні показав, що з приводу даної ситуації пояснити нічого не може, оскільки на місці події особисто присутнім не був, а протокол складав за матеріалами, зібраними його колегами.

Захисник ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, однак раніше подав письмове заперечення на протокол, в якому просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку.

За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до ст. 256 КпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Частина 1 статті 185-10 КУпАП передбачає відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морський) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.

Частина 2 статті 185-10 КУпАП передбачає відповідальність ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення, передбачене частиною першою цієї статті.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторних законних вимог чи розпоряджень військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України при виконанні ними службових обов`язків, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону. Тобто слово «непокора» означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.

Відповідно до ст. 185-10 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності повинна бути злісна непокора лише законному розпорядженню або вимозі працівника Державної прикордонної служби України.

Отже непокора розпорядженню або вимозі, що суперечать закону або не передбачені ним, не містять складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 014682, ОСОБА_1 25 квітня 2024 року о 17.30 год був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме на околиці населеного пункту Сімер Ужгородського району Закарпатської області, на відстані 9 000 метрів до Державного кордону України на напрямку 203 прикордонного знаку, за вчинення злісної непокори законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби під час сприяння у незаконному перетині Державного кордону України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме не виконав неодноразово повторену законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» ОСОБА_5 надавати документ, що посвідчує особу, для перевірки спільно з ОСОБА_6 .

Натомість згідно з поясненнями ОСОБА_1 , наданими в судовому засіданні, слідує, що він взагалі не розуміє в чому полягає злісна непокора. Пояснив, що сидів на передньому пасажирському сидінні з поломаною ногою; на вимогу військовослужбовців вони сказали свої прізвища та надали документи, які посвідчують їхню особу, він надав паспорт, а ОСОБА_6 посвідчення.

Отже судом не встановлено доказів та фактів в чому саме проявилася злісність непокори ОСОБА_1 .

На користь його позиції також вказує й допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який також повідомив, що ніякої злісної непокори відносно працівників прикордонної служби ОСОБА_1 не вчиняв.

Крім цього суд звертає увагу на те, що старший офіцер (оперуповноважений) ПОРВ (з м. д. н. п Великий Березний) ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону майор ОСОБА_7 як особа, яка складала Довідку про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів, описував вказану у протоколі подію, при цьому на місці зупинки не був, а прибув лише через годину.

Аналогічно про відсутність будь яких дій, що свідчили б про непокору, підтвердив і ОСОБА_5 .

Також суд констатує, що всі свідки зазначали про місце події с. Т.Ремета, тоді як у протоколі зазначено с. Сімер.

За таких обставин всі перераховані вище доводи у своїй сукупності, дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що ОСОБА_1 у зазначені в протоколі час та місці, дійсно здійснив злісну непокору законній вимозі працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, а встановлена невідповідність даних протоколу про адміністративне правопорушення об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 в інкримінованому йому діянні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та інше.

При цьому слід зазначити, що розглядаючи адміністративні матеріали, які направлені до суду з метою притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і які визнані органом, що їх направляє достатніми для досягнення поставленої мети, суд не може вийти за межі обвинувачення або уточнити в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку суд перебиратиме на себе функції сторони обвинувачення, чим порушить принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

З урахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Частиною 1 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 463/1352/16-а (провадження № К/9901/21241/18) у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП підлягає закриттю за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 7, 9, 247, 277, 278-280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 185-10 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:Ганько І. І.