Справа № 309/130/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.10.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника Конова І.О., в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Відповідно до постанови, - 04.01.2023 року о 06 год. 35 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хонда Акорд» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, різкий запах з порожнини рота, від проходження огляду на визначення ступеню алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу «Драгер» та в медичному закладі категорично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необгрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до протоколу додається відеозапис, однак такий запис відсутній. Окрім того, протокол не відповідає вимогам закону, а зафіксовані в ньому данні такими, що суперечать матеріалам адміністративної справи та обставинам події, а відтак є неналежним доказом.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у розгляді справи ОСОБА_1 не приймав, оскільки в суд першої інстанції не викликався, копію постанови отримав після ознайомлення захисника з матеріалами справи - 11.01.2024 року. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити.

Від захисника Конової І.О. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Крім того, просила врахувати, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 28.06.2023 року по теперішній час на посаді водій -електрик санітарно -епідеміологічного відділу.

Заслухавши пояснення надані захисником ОСОБА_2 під час судового засідання 11.10.2024 року, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, та апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що участі у розгляді справи ОСОБА_1 не приймав, оскільки в суд першої інстанції не викликався, копію постанови отримав після ознайомлення захисника з матеріалами справи - 11.01.2024 року, у зв`язку з чим доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу.

Тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, а тому строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Статтею 245 визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», звернуто увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності.

Всупереч наведеним вимогам закону, суд належним чином не з`ясував обставини вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого викладені в постанові висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 130 ч.1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП є особа, яка керує транспортним засобом. Отже доведеність факту керування транспортним засобом особою, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, є обов`язковим та визначальним.

Зазначені вище положення кореспондуються з положеннями «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (надалі Інструкція) та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (надалі Порядок).

При цьому зазначеними положеннями нормативних актів передбачено обов`язок проходження огляду на стан сп`яніння саме водіїв транспортних засобів, тобто тих осіб, які на час зупинення керували транспортними засобами, а також тих, щодо яких наявні докази такого керування безпосередньо перед пред`явленням працівниками поліції вимоги про проходження такого огляду. Тобто факт керування особою транспортним засобом підлягає доказуванню як обставина, яка свідчить про наявність складу правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Натомість апеляційний суд вважає, що підтвердження того, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння на час пред`явлення йому вимоги працівниками поліції про проходження огляду на стан сп`яніння, в матеріалах справи відсутнє.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку підтвердити чи пропонували працівники поліції проходити огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 в передбаченому законом порядку не надається можливим.

Це підтверджується матеріалами справи, серед яких відсутня відеофіксація даних обставин, зокрема не зафіксована пропозиція поліцейського ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння та відмова останнього від проходження такого. Не вказано у протоколі також ким такий огляд пропонувався пройти, де саме, із застосуванням яких приладів тощо.

Оскільки до матеріалів справи приєднано диск, на якому зазначено прізвище "БЕРЕЖНИК 130", однак такий не містить жодного файлу з відеозаписом.

Тому твердження у протоколі про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння - є безпідставними та необгрунтованими.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, тому не можна погодитися з висновками суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, Закарпатським апеляційним судом від 12.03.2024 року був надісланий запит Начальнику управління поліції з превентивної діяльності Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області про надання апеляційному суду диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який стверджує обставини порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України.

04.07.2024 року до Закарпатського апеляційного суду надійшла відповідь, що надати необхідні відеозаписи наразі не представляється можливим, оскільки строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів установлених у службових транспортних засобах, БпЛА становить 30 діб.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відтак, апеляційний суд вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та події такого правопорушення.

При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ Коробов проти України № 39598/оз від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а, відтак постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, - за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Коновій І.О. в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу захисника Конова І.О., в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага