Провадження №: 3/336/4319/2024
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 липня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Людмила Василівна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Стрий Львівської області, громадянина України, РНОКПП не відомий, військовослужбовця, військової частини НОМЕР_1 головного сержанта 2 взводу 3 роти, сержанта, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , протягом року до адміністративної відповідальності не притягався, -

за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

встановив:

02 липня 2024 року командир військової частини НОМЕР_1 подав до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

З протоколу в/ч НОМЕР_1 № 130, який складено в АДРЕСА_2 заступником командира 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення лейтенантом ОСОБА_2 слідує, що 23 червня 2024 р. заступником командира 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення лейтенантом ОСОБА_2 було проведено службове розслідування від 23.06.2024 №411_ОД щодо обставин скоєння кримінального правопорушення.

25.04.2024 близько 19 год. 45 хв. рядовим ОСОБА_3 , стрільцем-санітаром 2 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 були нанесені тілесні ушкодження ножовим проникаючим ударом, що спричинили поранення в області живота солдату ОСОБА_4 , стрільцю 3 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 у пункті тимчасової дислокації 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 .

Відомо, що рядовий ОСОБА_3 , 25.04.2024 перебував у розташуванні 3 піхотної роти у місці тимчасової дислокації АДРЕСА_2 , разом з іншими військовослужбовцями, а саме, сержантом ОСОБА_1 , солдатом ОСОБА_4 , старшим солдатом ОСОБА_5 , молодшим сержантом ОСОБА_6 , солдатом ОСОБА_7 , старшим солдатом ОСОБА_8 Та 25.04.2024 близько 08 год. 00 хв. наступні військовослужбовці, а саме: старший солдат ОСОБА_5 , молодший сержант ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_7 , старший солдат ОСОБА_8 з дозволу командира 3 піхотної роти поїхали по справах з місця тимчасової дислокації АДРЕСА_2 та повернулись у розташування близько 16 год. 00 хв.

Сержант ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира 3 піхотної роти, залишався старшим та повинен був контролювати дисципліну у підрозділі, та виконувати свої прямі обов`язки військовослужбовця за посадою. Повернувшись, військовослужбовці помітили, що рядовий ОСОБА_3 , сержант ОСОБА_1 та солдат ОСОБА_4 знаходяться в стані алкогольного сп`яніння і продовжували вживати алкогольні напої.

Того ж дня, 25.04.2024 близько 13 год. 00 хв. у підрозділі 2 піхотного взводу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 у місці тимчасової дислокації АДРЕСА_2 здійснив перевірку стану особового складу заступник командира 3 піхотної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_2 , зазначивши, що військовослужбовці на місці та явних ознак вживання алкогольних чи наркотичних речовин не має, додатково наголосив про дотримання правил несення військової служби та відповідальність, в разі недотримання військової дисципліни чи вживання алкогольних або наркотичних речовин. Після чого лейтенант ОСОБА_2 повернувся до розташування управління.

Також, лейтенант ОСОБА_2 довів особовому складу 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , які проходять службу у місці тимчасової дислокації розташованого у АДРЕСА_2 , у тому числі рядовому ОСОБА_3 , про розпорядок дня та наголосив, щодо заборони вживання алкогольних або наркотичних речовин.

Однак цю вимогу рядовий ОСОБА_3 , сержант ОСОБА_1 та солдат ОСОБА_4 проігнорували, та 25.04.2024 у місці тимчасової дислокації 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 порушили нормативні акти, правила несення військової служби та дотримання військової дисципліни вживаючи алкогольні напої. Таким чином рядовий ОСОБА_3 , у порушення наказу командира, нормативних актів та військової дисципліни перебував у стані алкогольного сп`яніння, та близько 19 год. 30 хв. між ним і солдатом ОСОБА_4 виникла сутичка, після чого рядовий ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке виражається у заподіянні шкоди здоров`ю військовослужбовцю солдату ОСОБА_4 через нанесення ножового проникаючого поранення передньої черевної стінки з права.

Сержант ОСОБА_1 порушив вимоги статей 123, 124 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині щодо обов`язків здійснювати контроль за додержанням військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу військової дисципліни та забезпечувати виконання розпорядку дня особовим складом підрозділу, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу. Відповідно до вище викладеного складено протокол за частиною 2 статті 172"15 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо недбалого ставлення сержантом ОСОБА_1 .

Як докази вини ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст. 251 КУпАП до протоколу додані: пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , пояснення ОСОБА_1 , копія військового квитка, витяги з наказів про зарахування до списків особового складу, витяг з наказу № 70 від 02 вересня 2023 року щодо складання протоколів про військові адміністративні правопорушення, витяг з наказу про результати службового розслідування.

ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився надавати пояснення.

Суддя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідно до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Відповідно до вимог статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини 2 статті 172-15 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування (примітка до статті 172-13 КУпАП).

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

Нормами статті 278 КУпАП на орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, у тому числі суд першої інстанції, покладений обов`язок на стадії підготовки справи для розгляду перевірити питання, перелічені у цьому законі. Одне з таких питань це питання правильності складання протоколу та інших матеріалів справи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Так, з урахуванням положення частини 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).

З огляду на зазначене, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За змістом ст. 172-15 КУпАП ця норма закону є бланкетною, тобто при притягнені особи до адміністративної відповідальності у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути наведені не тільки найменування норм правових актів у тому числі відомчих, а й їхній зміст щодо кола посадових обов`язків (повноважень), у порушенні яких обвинувачується особа.

Цих вимог закону уповноважена особа на складання протоколу не виконала.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Доказів про коло посадових обов`язків за посадою ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Формулювання обвинувачення ОСОБА_1 в недбалому ставленні до військової служби є узагальненим, без зазначення конкретних дій, які він відповідно до посадових обов`язків зобов`язаний був вчинити, але не вчинив.

Аналізуючи положення Статуту обов`язки військовослужбовця є загальними, не є службовими обов`язками саме ОСОБА_1 , натомість, у протоколі та долучених до нього матеріалах не зазначено конкретних службових обов`язків, визначених у посадовій інструкції, до виконання яких, за версією заступника командира 3 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення лейтенантом ОСОБА_2 , недбало поставився ОСОБА_1 , як військова службова особа.

В матеріалах справи відсутня посадова інструкція головного сержанта 2 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості з`ясувати питання наявності чи відсутності у ОСОБА_1 кола його повноважень на які посилається орган, який склав протокол, у сенсі положень ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Письмові пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , не є належними доказами у справі щодо службових обов`язків ОСОБА_1 .

Витяг з наказу про результати службового розслідування від 23 червня 2024 року не містить посилань на посадову інструкцію головного сержанта 2 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 .

Визнання ОСОБА_1 вини у зазначеному правопорушенні під час складання протоколу суд не бере до уваги, оскільки факт визнання особою вини у вчиненні правопорушення не звільняє особу, яка виявила факт правопорушення, від доведення правомірності притягнення особи до відповідальності і відповідно не може бути достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.

В даному випадку вина у вчиненні правопорушення повинна бути доведена органом (посадовою особою), який виявив дане правопорушення.

Фактично крім протоколу про адміністративне правопорушення, інших доказів на підтвердження допущення ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків саме недбалості у розумінні частини другої статті 172-15 КУпАП матеріали справи не містять, в той час як складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності об`єктивного підтвердження зазначених у ньому відомостей іншими доказами.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з частиною 2 статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зміст загальноприйнятого європейського стандарту доказування «поза розумним сумнівом», сформульованого у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.98 року, полягає в тому, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У постанові від 21.01.2020 року (справа N 754/17019/17) Верховний Суд зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про закриття провадження виноситься при наявності обставин, передбачених статтею 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами, у зв`язку із чим вважає за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 172-15 КУпАП - закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 1, 7, 9, 172-15 ч. 2, 245, ст. 247 ч. 1 п. 1, 251, 252, 279, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 172-15 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Л.В. Петренко

Постанова набрала законної сили "___"_____________ 20___рік

Дата видачі постанови "___"_____________ 20___рік