Справа №639/6563/24
Провадження №3/639/2277/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Васильєва Н.М., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов із Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Вірменії, не працюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 21 вересня 2024 року о 09 год. 17 хв. за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 89, водій ОСОБА_2 , діючи повторно протягом року, керував транспортним засобом ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1(а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП не визнав та пояснив, що дійсно 21 вересня 2024 року приблизно о 09 год. 15 хв. його зупинили співробітники патрульної поліції за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 89. На вимогу працівників поліції він пред`явив дійсне посвідчення водія категорії «В», видане в Республіці Вірменії та посвідку на постійне проживання на території України від 26.01.2024 року. Однак поліцейські повідомили, що строк дії його посвідчення водія на території України вже сплив, його вчасно не оновлено, а тому наявне порушення ним вимог ч.5 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки протягом останнього року він вже притягався до адміністративної відповідальності за вказаною статтею КУпАП. Вважав, що поліцейські склали відносно нього протокол необґрунтовано, у зв`язку із чим просив закрити провадження по справі на підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Захисник ОСОБА_3 підтримав пояснення свого підзахисного та посилаючись на положення постанови КМУ №184 від 03.03.2022 року «Про деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», а також на положення Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року зазначив, що на момент складання протоколу ОСОБА_2 мав дійсне посвідчення водія, виданого в Республіки Вірменії, строк дії якого не закінчився, а тому він на законних підставах керував своїм транспортним засобом. Повідомив, що на момент складання протоколу ОСОБА_2 вже почав проходити процедуру обміну посвідчення водія в Україні, однак через воєнний стан та об`єктивну ситуацію у м. Харкові цей процес дещо ускладнився.

На підставі вищевикладеного, також просив закрити провадження по справі на підстав п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване та законне судове рішення.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, статтею 53 цього Закону передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. ч. 9, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина 5 ст. 126 КУпАП, передбачає адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою четвертою статті 126 КУпАП.

Судовим розглядом встановлено, що 21.09.2024 р. о 09:35 год. за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 89, інспектором 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП Капустою О.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №133662 відносно ОСОБА_4 за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до зазначеного протоколу, 21 вересня 2024 року о 09 год. 17 хв. за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 89, водій ОСОБА_2 , діючи повторно протягом року, керував автомобілем ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п. 2.1(а) ПДР України.

Так, до матеріалів справи долучено протокол про адміністративне правопорушення, копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2260184 від 28.05.2024 року, рапорт поліцейського, довідку інспектора УПП в Харківській області якою підтверджується, що ОСОБА_5 , згідно облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України» не отримував посвідчення водія на території України та диск з відеозаписами за 21 вересня 2024 року.

При відтворенні судом відеозапису з нагрудних камер поліцейського встановлено, що дійсно 21.09.2024 р. приблизно о 09:15 год. екіпаж патрульної поліції зупинив транспортний засіб ВАЗ 210990 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_4 за адресою: м. Харків, просп. Ново-Баварський, буд. 89 за порушення ПДР України. На вимогу поліцейських ОСОБА_2 надав посвідчення водія Республіки Вірменії, яке дійсне до 31.03.2025 року та посвідку на постійне проживання на території України від 26.01.2024 року. Оглянувши документи, що посвідчують особу, поліцейський повідомив, що ОСОБА_2 не має права керувати транспортними засобами, оскільки він протягом 60 днів з дати отримання посвідки на постійне проживання не звернувся до регіонального центру МВС України для обміну посвідчення водія, а тому в його діях є порушення вимог п. 2.1(а) ПДР України. Оскільки ОСОБА_2 вже притягався протягом 2024 року до адміністративної відповідності за ч.2 ст. 126 КУпАП, поліцейський склав на нього протокол за ч.5 ст. 126 КУпАП.

Однак, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини не відповідають тим фактичним обставинам, які були встановлені судом в ході судового розгляду, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1992 року № 340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим, в т.ч. і для іноземних громадян.

Відповідно до пункту 30 Положення, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Зазначені особи під час керування транспортними засобами можуть мати національне посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку.

Посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32цього Положення).

Відповідно до вимог пп. 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 184 строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Так, Віденською Конвенцією про дорожній рух від 08.11.1968 року, до дії якої 08.02.2005 року приєдналася Вірменія, з метою полегшення міжнародного дорожнього руху та підвищення безпечності на дорогах, було погоджено одноманітність правил дорожнього руху у країнах-учасниках даної Конвенції.

Указом Президії Верховної Ради ПВР УРСР «Про ратифікацію Конвенції про шляховий рух» № 2614-VIII від 25.04.1974 зі змінами та доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01.05.1971, у редакції від 26.03.2006 було ратифіковано Конвенцію про дорожній рух (Відень, 08.11.1968).

З п. «і» ч. 2 ст. 41 Конвенції вбачається, що Договірні сторони визнають будь-яке національне посвідчення водія, що відповідає приписам додатку «6» до цієї Конвенції, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, що відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видані посвідчення, за умови, що зазначені посвідчення є дійсними та що вони видані іншою Договірною стороною або одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на те цією Договірною стороною.

Додаток «6» Конвенції з положеннями, що застосовуються з 29.03.2011 року визначає вимоги до національних посвідчень водія країн-учасників Конвенції.

Разом з цим, ОСОБА_2 у судовому засіданні наголошував на тому, що на момент складання протоколу він мав дійсне посвідчення водія, виданого в Республіки Вірменії, строк дії якого не закінчився, а тому він на законних підставах керував своїм транспортним засобом. Повідомив, що на момент складання протоколу він вже почав проходити процедуру обміну посвідчення водія в Україні, однак через воєнний стан та об`єктивну ситуацію у м. Харкові цей процес дещо ускладнився.

На підтвердження своїх заперечень надав суду для огляду посвідчення водія Республіки Вірменії та посвідку на постійне проживання на території України, копії яких зберігаються у матеріалах справи, а також довідку консула посольства Республіки Вірменії від 16.04.2024 року.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_6 31.03.2015 року видано водійське посвідчення Республіки Вірменії № НОМЕР_2 категорії «В», яке дійсне до 31.03.2025 року та відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Згідно довідки консула посольства Республіки Вірменії від 16.04.2024 року, ОСОБА_2 має посвідчення водія категорії «В» та його не позбавлено права керування транспортними засобами.

26.01.2024 року ОСОБА_2 отримав посвідку на постійне проживання № НОМЕР_3 , що підтверджує його право на постійне проживання в Україні до 25.01.2034 року.

Таким чином, з огляду на приписи п. 30 Положення, затвердженого постановою КМУ від 08.05.1993 р. № 340 та пп. 2 п. 1 Постанови КМУ від 03.03.2022 року № 184, посвідчення водія іноземної держави надавало ОСОБА_6 як особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, право керувати транспортними засобами на території України протягом 60 днів з дати видачі документу на постійне проживання в Україні та ще протягом року після цього у період воєнного стану, тобто до 25 березня 2025 року.

Отже, суд констатує, що ОСОБА_2 на момент складання протоколу мав права керування транспортними засобами категорії «В», тобто в його діях відсутні порушення п. 2.1 (а) ПДР України.

Пояснення ОСОБА_4 є послідовними і узгоджуються з встановленими в ході судового розгляду обставинами події, які чітко відображені на відеозаписах з місця події, які було безпосередньо досліджено судом.

Протокол серії ЕПР1 №133662 про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення.

НА підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, зважаючи на відсутність в справі будь-яких даних, щодо порушення ним п. 2.1 (а) ПДР України.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 245, 247, 251, 252, 268, 283, 284, 285, 294 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Н.М. Васильєва