Справа № 454/1938/24 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 33/811/1080/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В. розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ставшого Віктора Олеговича на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року,

встановив:

постановою Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60коп. судового збору.

Відповідно до постанови, 24.05.2024р. близько 21.00год. на території тимчасового розташування НОМЕР_1 прикордонного загону СхРУ ДПСУ, військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 військовослужбовець ОСОБА_1 під час несення військової служби, в умовах особливого періоду, перебував у стані алкогольного сп`яніння.

На зазначену постанову представник ОСОБА_1 - адвокат Ставший В.О. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.245, 252 КупАП не забезпечив повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Наголошує, що у фабулі оскаржуваної постанови суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях вину визнав, що не відповідає дійсності, оскільки в поясненнях до протоколу СхРУ № 120080 від 25 травня 2024 року, ОСОБА_1 , зазначив, що відповідно до ст. 63 Конституції України «від дачі будь-яки пояснень відмовляюсь» натомість суд першої інстанції, безпідставно дійшов висновку, що особа визнала свою вину у вживанні алкогольних напоїв. Також у протоколі як додаток 6 зазначена заява ОСОБА_1 про розгляд справи без його присутності, звертаємо увагу суду, що жодних заяв ОСОБА_1 не писав, навпаки бажав надати свої пояснення у суді та реалізувати своє право на захист. Судовий розгляд у суді першої інстанції проводився формально без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності та без допиту свідків.

Зазначає, що наявні матеріали справи не містять беззаперечних доказів вини ОСОБА_1 , а протокол та акт медичного огляду складено із порушенням законодавчих приписів. Так, апелянт наголошує, що дані в протоколі не відповідають реальному стану речей, під час огляду, ОСОБА_1 та ще декількох чоловік, необґрунтовано попросили «задути в драгер» та повідомили їм, що вони мають пройти медичне освідчення». Надалі, ОСОБА_1 та ще декілька чоловік, яких попросили «задути в драгер», намагалися доставити не до медичної установи, як зазначено в Протоколі, та передбачено Інструкцією про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженою Наказом МОУ №515 від 10.10.2016р., а в кабінет, в якому запропонували оглянути фельдшером військової частини без підтвердження його кваліфікації. Факт сп`яніння сформований виключно на припущеннях представників військової частини, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Стверджує, що процедура проведення огляду військовослужбовця на стан сп`яніння у порушення вимог Інструкції №515 «Про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України» повністю недотримана.

Звертає увагу на те, що стан сп`яніння не може бути підтверджений показами свідків, оскільки встановлення такого стану належить до компетенції відповідного медичного працівника, як це стверджується вищезгаданою Інструкцією, окрім цього в Протоколі не зазначено про жодних об`єктивних свідків, які могли підтвердити чи спростувати будь-які обставини справи, оскільки всі свідки по справі під час складення протоколу про адміністративне правопорушення були відсутні, а зазначені в протоколі та акті особи, є підпорядкованими особами (залежними особами) від осіб, які складали матеріали адміністративної справи, відповідно вони є необ`єктивними та не встановлюють жодних фактичних обставин справи. Додатково у постанові суду першої інстанції не було проведено допит свідків на підтвердження зазначених фактів під присягою, справа розглядалась виключно за наявними в ній матеріалами у формальний спосіб.

Зазначає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений візуально черговим лікарем частини, який не проходив відповідної тематичної підготовки, що вказує на те, що огляд було здійснено не уповноваженою особою, висновок лікаря та представників військової частини, який оглядав особу, базується на припущеннях, а саме: зовнішньому вигляді особи, загальній поведінці, жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують стан алкогольного сп`яніння, таких як: показання сертифікованих спец приладів, медичних аналізів, фото чи відеоматеріалів, направлень на медичні аналізи уповноваженою особою військової служби правопорядку в матеріалах справи - відсутні.

Інформує про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від медичного огляду, а представники військової частини не надали та не забезпечили належне та законне проходження медичного огляду/обстеження.

Резюмує, що на вказані порушення суд першої інстанції не звернув уваги, чим допустив неповноту з`ясування всіх обставин справи, не встановив той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини у вчинені адміністративного правопорушення, внаслідок чого дійшов невірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат Ставший В.О. не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. 17 липня 2024 року адвокат Ставший В.О. подав заяву, у якій повідомив, що ОСОБА_1 у зв`язку із проходженням військової служби не має змоги прибути у судове засідання, а його представник - адвокат Ставший В.О. не має змоги прибути у судове засідання через хворобу. Просив розгляд апеляційної скарги здійснювати у їх відсутність, апеляційну скаргу підтримують у повному обсязі та просять таку задоволити.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної постанови послався на те, що ОСОБА_1 в письмових поясненнях свою вину визнав. Проте із наявних у матеріалах справи матеріалів поясненнях ОСОБА_1 від 25 травня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_1 згідно ст.63 Конституції України від будь-яких пояснень відмовився (а.с.9).

Разом з тим, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-20 КУпАП підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення СхРУ № 120030 від 24 травня 2024; копією війського квитка ОСОБА_1 ; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 25 травня 2024 року; службовою характеристикою ОСОБА_1 .

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції обгрунтовано визнав їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, зібрані у порядку, встановленому КУпАП.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення СхРУ № 120030 від 24 травня 2024 року за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства, містить у собі усі необхідні дані щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, та особи-порушника, чим спростовуються твердження апелянта.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи адвоката Ставшого В.О., про те, що факт сп`яніння ОСОБА_1 сформований виключно на припущеннях представників військової частини і ОСОБА_1 від проходження огляду не відмовлявся, однак йому не забезпечили проходження такого огляду, оскільки такі доводи спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема висновком від 25 травня 2024 року (а.с.5), з якого вбачається, що ОСОБА_1 був направлений для медичного огляду з метою виявлення ознак сп`яніння до КНП «Сокальська районна лікарня» Сокальської міської ради Львівської області.

Таким чином, досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та такими в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд з врахуванням наведеного вважає, що стягнення у виді штрафу накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, і є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги і вважає, що підстав для скасування постанови судді та закриття провадження у справі немає

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Ставшого Віктора Олеговича - залишити без задоволення.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП - залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ