КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кафідова О.В.
№ 33/824/4947/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №381/2918/24

24 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ - Кафідової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 130 КУпАП

в с т а н о в и в:

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605гривень 60копійок.

Не погоджуючись з такою постановою суду першої інстанції, 30 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року та закрити провадження у справі, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Як на підставу поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 посилається на те, що не отримував копію оскаржуваної постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року в день винесення постанови судом першої інстанції, крім того, зазначає, що в матеріалах справи є його заява про ознайомлення з матеріалами справи, яка підтверджує факт отримання оскаржуваної постанови суду.

В обґрунтування підстав для скасування постанови суду апеляційну скаргу апелянт обґрунтовує тим, що постанова суду першої інстанції прийнята з грубим порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Зазначає, що відеозапис долучений до матеріалів справи, не зрозуміло на який саме носій інформації записано відеозапис, диск в матеріалах справи є сумнівним, та таким, що не може носити в собі належну інформацію, яку можна використати як доказ.

Крім того, вказує, що відеозапис, який повинен бути безперервним, що в даному випадку зроблено не було і відеозапис є неповним, що є порушенням Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100.

Вказує, що на відеозаписі не вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили права, передбачені ст.63 Конституції України та права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 не було попереджено про відеофіксацію, згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Зазначає, що на відеозаписі не вбачається факту керування транспортним засобом, що підставою для закриття провадження, оскільки якщо водій не керував транспортним засобом, тому у працівників поліції не було підстав для проведення його огляду на стан сп`яніння (постанова від 19 вересня 2022 року у справі №595/918/22).

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Ничик Аліни Валеріївни з таких міркувань.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

По-перше, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

По-друге, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Ничик Аліни Валеріївни.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувану постанову суду було винесено 17вересня2024 року.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про отримання копії оскаржуваної постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року, яка датована 23 вересня 2024 року. (а.с.35)

Враховуючи викладене, вважаю, що вказані ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року є поважними.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права, свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та, накладаючи на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави, з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, суд першої інстанції посилався на те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:

- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;

- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

Порядок огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, та регулюється Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.

Відповідно до пункту 2.9 (а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з положеннями частин 2,3 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 278 КУпАП, суддя районного суду при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання, передбачені вказаною статтею, у тому числі і питання про те, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД№276860 14 червня 2024 року о 20 год. 30 хв., ОСОБА_1 будучи учасником дорожнього руху по вул. Першотравнева в с. Триліси Фастівського району Київської області керував транспортним засобом (автомобілем) ВАЗ 21011 д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку проводився із застосуваннями приладу «Драгер 6810», результат - 1.15 проміле, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_2 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД№276860 від 14 червня 2024 року, в якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

роздруківкою результатів тестування на алкоголь;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння;

відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які є безперервними.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що на відеозаписі не вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснили права, передбачені ст.63 Конституції України та права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, є непереконливими, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 14 червня 2024 року серії ААД № 276860 ОСОБА_1 поставив підпис в зазначеному протоколі без будь-яких зауважень, застережень та примусу, у тому числі, і у графі про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Дані обставини підтверджені відеозаписом подій2024_0614_205615_0000000_000000_0017 відрізок часу 0:06:35 та 0:07:03.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було попереджено про відеофіксацію, згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», не ґрунтуються на вимогах ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», якою відповідних вимог не передбачено, та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про те, щона відеозаписі не вбачається факту керування транспортним засобом, суд відхиляє, оскільки вони є безпідставними.

Як вбачається з дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису події 2024_0614_203614_0000000_000000_0015, який розпочинається з того, що поліцейські їдуть за автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1 . При цьому, під час руху з вікна вказаного автомобіля, а саме: з місця водія на вулицю виглянув ОСОБА_1 . Після чого, автомобіль з д.н.з. НОМЕР_1 з'їхав в кювет та зупинився. Через передні праві двері зі сторони пасажира та задні праві пасажирські двері автомобіля, з цього транспортного засобу на вулицю вийшло три чоловіки, серед яких був ОСОБА_1 . Поліцейський звернувся до ОСОБА_1 : «Водій, надайте посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб». ОСОБА_1 на таку вимогу поліцейського повідомив: «Я не водій». Один з чоловіків повідомив, що він сидів в автомобілі ззаду. Надалі поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що під час руху автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 , яким ОСОБА_3 керував, помітили несправності цього транспортного засоб, а тому і зупинили його. Поліцейський попросив у ОСОБА_1 пред'явити посвідчення водія або документ, що посвідчує особу. ОСОБА_1 повідомив, що у нього відкриті категорії «В» та «С». Крім того, ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції погодився пройти огляд на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер».

Безпідставними є і доводи апелянта щодо безперервності відеозапису, оскільки вказаний відеозапис події з портативного відеореєстратора поліцейського, хоча і складається з шістьох файлів, проте є безперервним у часі та повністю відтворює усі обставини події, яка мала місце 14 червня 2024 року за участі ОСОБА_1 .

Щодо доводів в апеляційній скарзі про неповідомлення ОСОБА_1 про застосування такого превентивного заходу, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, відповідно ч. 2 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Одним із превентивних заходів є застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Таким чином, обов`язок повідомлення про причини застосування до особи превентивних поліцейських заходів виникає у випадку застосування таких превентивних заходів, тобто заходів попередження правопорушень.

Оскільки в даному випадку поліцейські здійснювали відеозапис з метою фіксації адміністративного правопорушення відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, а не з метою його попередження, є безпідставними посилання апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 не повідомили про здійснення відеофіксації.

Положення Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026, не встановлюють обов`язку повідомляти особу про застосування засобів відеофіксації.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відеозапис долучений до матеріалів справи, не зрозуміло на який саме носій інформації записано відеозапис, диск в матеріалах справи є сумнівним, та таким, що не може носити в собі належну інформацію, яку можна використати як доказ, відхиляються апеляційним судом, оскільки в протоколі зазначено, що до протоколу додаються, зокрема, й відеофіксація б/н №3 та був долучений до матеріалів справи.

Всі інші доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на ухилення від адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин, а також того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 2 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і виніс постанову, зміст якої відповідає вимогам ст.283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 вересня2024року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: