ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2739/24 Справа № 183/7680/24 Суддя у 1-й інстанції - Ігнатьєв Д. П. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Пташинського О.А. на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_2

захисника Шавкуна М.Г.

потерпілої ОСОБА_1

представника потерпілої ОСОБА_3

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

При обставинах встановлених місцевим судом, 20.07.2024 року о 19 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 умисно висловлював погрози та висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї дружини ОСОБА_1 , чим спричинив психологічне насильство та була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, ОСОБА_2 , 20 липня 2024 року о 19 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 умисно висловлював погрози та висловлювався нецензурною лайкою в сторону своєї дружини ОСОБА_1 в присутності свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , чим спричинив психологічне насильство та була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить постанову судді скасувати та ухвалити нову, якою визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не надано належної оцінки фактичним обставинам справи, оскільки в матеріалах достатньо належних доказів, які свідчать про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Вважає, що судом не враховано, що з червня 2024 року ОСОБА_2 разом з потерпілими не проживає однією сім`єю та 20 липня 2024 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він на адресу потерпілих виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, кидався на сина, в результаті таких протиправних дій потерпілі перебували у стресі, емоційній невпевненості, нездатності до самозахисту, що завдало шкоди їх психічному здоров`ю. Зазначає, що внаслідок дій ОСОБА_2 погіршилось самопочуття неповнолітніх дітей, через, що потерпіла була вимушена звернутись до лікарів.

Зауважує, що конфлікт не носив обопільний характер, оскільки ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводився агресивно та образливо, а ствердження останнього про викрадення його мобільного телефону сином є безпідставними та не підтверджуються жодними доказами.

Звертає увагу на порушення права на захист, оскільки судовий розгляд проведено без участі потерпілих, які належним чином повідомлені не були, окрім того суддею не розглянуто адміністративний матеріал за ч.1ст. 173-2 КУпАП де потерпілим визнано неповнолітнього ОСОБА_4 , якому також не було здійснено належного виклику.

Перевіривши матеріали справи разом з доводами апеляційної скарги, вислухавши потерпілу, неповнолітнього ОСОБА_4 та їх представника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, з викладених в ній підстав, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови в межах апеляційних доводів, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про відсутність в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Як було встановлено судом першої інстанції щодо ОСОБА_2 за подією, що мала місце 20.07.2024 року о 19 год. 30 хв. в м. Новомосковськ, вул. Решкутянська, 94 було складено два адміністративні протоколи: серії ВАВ №855793 та ВАВ №855792. При цьому, об`єктивна сторона правопорушення в обох протоколах є однаковою за змістом, а тільки містить різницю у зазначенні у протоколі ВАВ №855793 про завдання шкоди психологічному здоров`ю неповнолітньому ОСОБА_4 .

Аналізуючи зміст вказаних протоколів та встановлених суддею фактичних обставин звертаю увагу на те, що вищезазначені два протоколи складені в один час в одному місці щодо одних і тих самих обставин, а тому за таких обставин зважаю на те, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

З огляду на наведене, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за один і той самий факт за двома протоколами є істотним порушенням процесуального закону, а наявність двох протоколів по одній і тій же самій події, відносно однієї і тієї особи унеможливлює розмежувати який, же протокол є дійсним та належним.

За таких обставин рішення суду про закриття провадження щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за відсутністю події є законним та обґрунтованим.

Заперечення в апеляційній скарзі про неправильні висновки судді, щодо наявності обопільного конфлікту між подружжям, не є слушними.

Звертаю увагу, що дані обставини також були предметом детальної перевірки судді, та дістали належну оцінку.

Зважаю на те, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Самі по собі, нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Для того щоб відрізнити насильство від конфлікту, необхідно звернути увагу на те, що насильство є результатом свідомих дій людини і характеризується такими основними ознаками: умисність; спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, економічних, чи пов`язаних з вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. А, конфліктом є зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби.

Слід звернути увагу, що протоколи, складені щодо ОСОБА_4 хоча і містять викладення диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, проте істотні для кваліфікації обставини у ньому не встановлені, а лише констатовано факт нецензурної лайки та як наслідок шкоди психологічному здоровю потерпілої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , однак без конкретизації обов`язкових об`єктивних ознак інкримінованого правопорушення, а саме спричинення потерпілому емоційної невпевненості, нездатності захистити себе або завдання шкоди фізичному здоров`ю особи.

Згідно пояснень наданих ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, 20 липня 2024 року у день події дружина ОСОБА_1 не віддавала його особистий мобільний телефон, внаслідок чого у них виник обопільний конфлікт, при цьому він не заперечував, що під час конфлікту був присутній його неповнолітній син, так як саме він забирав телефон ОСОБА_4 та віддав матері.

При наданні письмових пояснень та показань в суді апеляційній інстанції потерпілі ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_4 , також не заперечували, що конфліктна ситуація в будинку між ними та ОСОБА_4 виникла на ґрунті неповернення мобільного телефону останньому. Як стверджувала потерпіла, вона зобов`язувалась повернути особистий телефон ОСОБА_4 лише в присутності поліції, що свідчить про те, що потерпіла у конфліктні ситуації займала маніпулятивну позицію.

Отже, зазначені пояснення потерплих свідчать про підтвердження доводів ОСОБА_4 щодо обопільного конфлікту між подружжям, що мало місце 20 липня 2024 року.

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_4 повідомив, що між батьками виникали часті конфлікти, та в той день були спільні образи, однак при цьому мати не виражалась у бік батька нецензурною лайкою.

Також, з показань потерпілих не вбачається, що дійсно дії ОСОБА_2 в день події 20 липня 2024 року були спрямовані на обмеження їх волевиявлення чи спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, оскільки як зазначила потерпіла ОСОБА_1 вона самостійно викликала поліцію та чекала на її приїзд, при цьому ОСОБА_2 , який відігнав свій автомобіль дочекався поліції та разом з ними зайшов до будинку.

Звертаю увагу, що погані стосунки між подружжям, конфліктні ситуації, крайнє загострення суперечностей, не свідчать про факт домашнього насилля, а отже дії ОСОБА_2 не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, висновок судді про наявність обопільного конфлікту між сторонами є правильним та обгрунтованим і таким, що відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи адвоката щодо спричинення психологічного насилля потерпілим у своїх більшості зводиться лише до формального перерахування ознак об`єктивної сторони правопорушення та суб`єктивного сприйняття потерпілої.

Надані потерпілою медичні документи на підтвердження факту звернення до лікарів зі скаргами молодшої доньки, самі по собі не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, так як такі факти звернення були і до інкримінованої події 03.06.2024 року.

Щодо стверджень про порушення права на захист з посиланням на неналежне повідомлення потерпілої та неповнолітнього ОСОБА_4 та проведення судового розгляду без їх участі не є слушними, оскільки про дату, місце та час судового засідання ОСОБА_1 була повідомлена належним чином, шляхом надіслання смс-повістки на мобільний номер зазначений нею у письмових поясненнях. Вказана повістка була доставлена більш ніж за три дні до дати судового розгляду, а саме 27.09.2024 року, однак остання до суду не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Щодо неповідомлення неповнолітнього ОСОБА_2 слід зазначити, що з огляду на положення ст. 270 КУпАП інтереси неповнолітньої особи мають право представляти їх батьки, а тому враховуючи, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , який разом з нею проживає, беручи до уваги що остання належним чином була повідомлена, не можна констатувати порушень права на захист останнього.

Враховую, що в суді апеляційної інстанції потерпілі скористались правничою допомогою адвоката, приймали особисту участь під час розгляду та не були обмежені у своїх правах щодо представлення інтересів та наданні доказів.

Перевіряючи інші доводи апеляційної скарги щодо не проживання подружжя, а також первинні причини конфліктної ситуації, не вважаю їх прийнятними, з огляду на те, що вони головною мірою полягають у переоцінці окремих доказів на користь потерпілої, з наданням їм оцінки, яка не відповідає їх дійсному змісту та не узгоджується з іншими доказами.

Всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та дійшов правильного висновку щодо відсутності в діях ОСОБА_2 поді і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 - адвоката Пташинського О.А., - залишити без задоволення.

Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_2 , у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Кононенко