Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1216/24
Провадження № 3/499/800/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 листопада 2024 року селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І. В., отримав протокол з матеріалами справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 3 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Ознайомившись з матеріалами справи, виконуючи положення ст.278 КУпАП про підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність повернення справи до ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області для належного оформлення, виходячи з такого.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (частина 1, 2 статті 251 КУпАП).

За статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року № 1376 (далі Інструкція) До протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення).

Суд наголошує, що матеріали мають містити належно засвідчену уповноваженою на те посадовою особою копію документу (постанова державного виконавця тощо), яким щодо особи застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, з долученням документів, які б підтверджували обізнаність особи в застосуванні стосовно нього такого обмеження.

Проте поліцейський до матеріалів не долучив жодних документів на підтвердження цих обставин, та які стали підставою для складення протоколу.

Поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (пункт 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію»).

Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (пункти 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 № 1026).

В протоколі зазначено, що до нього додається відеозапис.

Натомість до матеріалів справи не доданий безперервний відеозапис, який має здійснюватися поліцейським за допомогою портативного відео реєстратора або іншого засобу фіксації, з моменту початку виконання поліцейським службових обов`язків, тобто з моменту виявлення поліцейським правопорушення до завершення процедури складання протоколу.

Такі недоліки є істотними та не дозволяють здійснити всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Варто звернути увагу, що саме на особу, яка склала протокол з огляду на положення частини 2 статті 251 КУпАП, Інструкції покладений обов`язок щодо збирання доказів, яка може реалізувати такий обов`язок способом одержання в установленому порядку відповідних доказів та долученням їх до матеріалів.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14, суд наголосив на неприпустимості спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників, й на те, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз, та визнано правильною практику тих суддів, які вмотивованими постановами повертають протоколи про адміністративні правопорушення, складені без додержання вимог статті 256 КУпАП, відповідному правоохоронному органу для належного оформлення.

Приймаючи рішення про поверненням для належного оформлення та доопрацювання матеріалів справи органу який складав протокол, суд враховує практику ЄСПЛ.

Так, у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

При цьому, суд не має можливості прийняти остаточне законне рішення по суті справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення підлягають поверненню до органу, який його склав для належного оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року за №2-рп/2015 положення частини другої статті 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у статті 241 цього кодексу, про закриття справи. Тобто, постанова судді про повернення матеріалу для оформлення належним чином оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 245 ,268, 277, 278, 283 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали справи відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повернути до ВП №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області для доопрацювання, належного оформлення та подальшого направлення до суду.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:Ігор ПОГОРЄЛОВ