ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1533/24 Номер провадження 33/814/1138/24Головуючий у 1-й інстанції Река А. С. Доповідач ап. інст. Корсун О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Полтава

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Деркач А.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та його представника адвоката Стаханова М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і накладено на нього стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.

За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 10 червня 2024 року о 17 годині 37 хвилин по вул. Набережній у с. Радочини Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував мотоблоком із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2024 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: на місці зупинки автомобіля він заперечував факт його перебування в стані алкогольного сп`яніння, оскільки був тверезим; поліцейські не запропонували йому проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», не роз`яснили: наслідки проходження такого огляду (з використанням спеціального технічного засобу), задля яких медичних досліджень і до якого закладу охорони здоров`я необхідно слідувати, те, що його відмова від доставки до медичного закладу є адміністративним правопорушенням; він не має юридичної освіти, а тому зі слів поліцейських зрозумів, що йдеться про його затримання, госпіталізацію до невідомого закладу охорони здоров`я, та оскільки не має захворювань, які би на час події давали підстави для госпіталізації, категорично заперечував проти таких дій поліції, вважаючи їх неправомірними.

Суд апеляційної інстанції заслухав думку апелянта та адвоката про задоволення апеляційної скарги, перевірив матеріали справи, дослідив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.

Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №654447 10 червня 2024 року о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_1 по вул. Набережній у с. Радочини Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував транспортним засобом мотоблоком, із ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя) та відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.4).

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом за наведених вище дати, місця, часу й того, що він не проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння не оспорюється та підтверджено самим ОСОБА_1 в апеляційній скарзі й у судовому засіданні апеляційної інстанції.

В апеляційному суді ОСОБА_1 також підтвердив, що відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння з посиланням на відсутності в його діях порушень вимог ПДР України.

Разом з тим, доводи апелянта, які зводяться до констатації недотримання поліцією процедури висування йому вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, є неспроможними.

Так, наведені в протоколі обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носію інформації, з аналізу яких установлено, що 10 червня 2024 року приблизно о 17 годині 05 хвилин ОСОБА_1 по вул. Набережній у с. Радочини Кременчуцького р-ну Полтавської обл. керував транспортним засобом мотоблоком, у причепі якого в цей момент перебувала особа жіночої статі. Затим ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі (в наркологічному диспансері лікарні в м. Кременчук). При цьому, поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, зокрема, запаху алкоголю з порожнини рота та вимоги поліції були саме щодо проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння в названому вище порядку, про що поліцією чітко й багаторазово зазначалось ОСОБА_1 . Також поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 , що за вчинене ним порушення щодо нього передбачається складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП (а.с.9).

Окрім того, ОСОБА_1 як водій, який згідно з даними довідки Сектору адміністративної практики Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області має посвідчення водія з 1996 року (а.с.8), безумовно розумів наявність у нього передбаченого законом обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законом порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови від проходження цього огляду не впливають на необхідність кваліфікації дій правопорушника за ч.1 ст.130 КУпАП.

Аргументи ж апелянта про його неперебування в стані алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки місцевим судом ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, викладені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.

Водночас слід зауважити, що питання з приводу підстави зупинки транспортного засобу не є конструктивною ознакою диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП і відповідно пов`язані з ним доводи не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , оскільки не спростовують доведеність наведеними вище доказами факту керування ним транспортним засобом і його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому порядку, тобто наявність у діях останнього події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю.

Також апеляційний суд, керуючись приписами ст.294 КУпАП, із огляду на зміст вказаних вище доказів, зауважує, що суд першої інстанції припустився описки при зазначенні приблизної хвилини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у ході викладу фактичних обставин цього правопорушення, однак така неточність не впливає на правильність установлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні названого адміністративного правопорушення, не є істотним порушенням вимог процесуального закону, яке би свідчило про наявність підстав для скасування постанови місцевого суду й закриття провадження у справі. При цьому, те, що згадана вище неточність має технічний характер і є опискою підтверджується змістом мотивувальної частини оскаржуваної постанови, в якій детально проаналізовано зміст відеофіксації із правильним наведенням похвилинної хронології дій ОСОБА_1 , пов`язаних із вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм з водійським посвідченням серії НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою Сектору адміністративної практики Кременчуцького РУП ГУНП у Полтавській області (а.с.8).

Тому суд першої інстанції з урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП правильно наклав на ОСОБА_1 стягнення відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.М. Корсун