Справа№ 953/9186/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2024 р. Київський районний суду м. Харкова у складі:

головуючого судді - Колесник С.А.,

при секретарі Смаль Ю.О.,

за участю представника

Харківської митниці ДМС України Тупікової О.О.,

представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду в м. Харкові матеріал № 0049/80700/24 про порушення митних правил у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, керівника ТОВ «МДК ЕКСПРЕС», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.06.2013 Орджонікідзевським МС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, код ДРФО НОМЕР_2 ,

за порушення митних правил, передбачених ст. 472 МК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0049/80700/24 від 30.08.2024, складеного Харківською митницею Державної митної служби України за ст. 472 МК України, 19.07.2024 до митного поста "Аеропорт "Харків" Харківської митниці керівником ТОВ "МДК ЕКСПРЕС" громадянкою ОСОБА_1 для митного контролю та митного оформлення було подано додатковий реєстр міжнародних експрес-відправлень № 24UA807230R00009М8 на товари "Взуття". Товари надійшли з Китаю на адресу фізичних осіб, які мешкають на території України.

Під час проведення митних оглядів товарів, задекларованих в реєстрі міжнародних експрес-відправлень №№ RBCN, RC259961977CN, RK930349488CN, RL185483923CN, RMCN, RO677680514CN, RP136163820CN, RS406978482CN, RSCN, RU939092033CN, RV804210593CN, RV855679734CN, RVCN. RX147006510CN, RY109958647CN виявлені розбіжності, а саме заявлено літнє легке взуття капці, в наявності спортивне взуття, що підтверджується актами митних оглядів.

У зв`язку з викладеним, митним органом сформовано висновок про недекларування товарів декларантом - ОСОБА_1 , тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей щодо назви товарів.

У судовому засіданні представник Харківської митниці ДМС України Тупікова О.О. просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст.472 МК України.

Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Сайтарли А.П. просив закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу порушення митних правил, передбаченого ст.472 МК України, оскільки, не було доведено, щодо наявності об`єктивної та суб`єктивної сторін вчинення даного адміністративного правопорушення. При цьому, звернув увагу щодо посилання Харківської митниці на положення ст. 266 МК України та зазначив, що дана норма закону є дискреційною і означає, що декларант за певних умов вправі, але не зобов`язаний здійснювати фізичний огляд товару. Тобто, на гр. ОСОБА_1 не покладено обов`язку здійснювати фізичний огляд товарів, що знаходяться у міжнародних експрес-відправленнях, з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах.

Суд, вислухавши дововоди представника Харківської митниці ДМС України, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

30.08.2024 Харківською митницею ДМС України складено протокол про порушення митних правил № 0049/80700/24 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керівника ТОВ «МДК ЕКСПРЕС» на підставі ст.472 МК України.

Зі змісту складеного протоколу про порушення митних правил вбачається, що в ході митного оформлення митним органом було проведено митний огляд, за результатом якого виявлені розбіжності, а саме заявлено літнє легке взуття капці, а в наявності спортивне взуття. У зв`язку з виявленими обставинами, митним органом було сформовано висновок про недекларування товарів декларантом - ОСОБА_1 .

Тобто, підставами для складання вказаного протоколу стали висновки митного органу про незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей щодо назви товарів.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України визначено, що державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

У відповідності до ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Згідно із ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Підставою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - сукупності юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначаються вчинене протиправне діяння як конкретне адміністративне правопорушення.

Так, стаття 472 МК України передбачає відповідальність за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Переміщення предметів із приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон різними шляхами, зокрема, шляхом подання до митного органу України підроблених документів, які містять неправдиві дані.

Підставою для переміщення предметів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митниці на пропуск предметів через митний кордон. Законодавчими актами встановлено, зокрема, що це можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, товарно-супровідні документи, дозвіл відповідних державних органів тощо.

Документами, що містять неправдиві дані, є такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості предметів, щодо їх відправника чи одержувача, щодо держави, з якої вони вивезені чи в яку переміщуються, тощо.

Об`єктивною стороною даного правопорушення є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, розуміється активна поведінка (вчинок) особи, яка полягає в незаявленні за встановленою формою точних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби, що підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктом адміністративного правопорушення є встановлений порядок декларування товарів, транспортних засобів, переміщуваних через митний кордон України.

Суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення є декларант (особа, уповноважена на декларування товару тощо).

Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто, винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.

Відповідно до роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст.472 МК України, може бути вчинене лише умисно.

Досліджуючи надані матеріали, суд вбачає, що ОСОБА_1 у поданому для митного контролю та митного оформлення додатковому реєстрі міжнародних №24UA807230R00009М8 були задекларовані товари «Взуття» у експрес-відправлень » у повному обсязі, що підтверджується актами проведения огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 30.07.2024. 31.07.2024 та 01.08.2024. При цьому, суд звертає увагу, що незначна розбіжність опису товару в реєстрі із фактичним вмістом міжнародного експрес-відправлення, не може свідчити про недекларування цих товарів.

Водночас, вказаний у реєстрі опис товару «літнє легке взуття капці» та фактично виявлений товар «спортивне взуття» класифікуються за одним кодом згідно УКТ ЗЕД 6404 «Взуття на підошві з гуми, пластмаси, натуральної або композиційної шкіри та з верхом з текстильних матеріалів», тобто виявлена розбіжність не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил, ОСОБА_1 інкримінується незаявлення точних та достовірних відомостей щодо товару. Натомість, протокол про порушення митних правил не містить будь-яких відомостей, що можуть встановити наявність у діях ОСОБА_1 умислу.

Згідно із ч.2 ст.266 МК України перед подачею митної декларації декларант має право з дозволу митного органу здійснювати фізичний огляд товарів з метою перевірки їх відповідності опису (відомостям), зазначеному у товаросупровідних документах, брати проби та зразки товарів.

Тобто, Митним кодексом України визначено права декларанта, з метою виконання покладеного на нього обов`язку, зокрема, здійснення фізичного огляду товару, що надійшов. Однак за змістом вказаної норми це є правом декларанта, що на відміну від обов`язку, полягає у тому, що особа на власний розсуд, при наявності певних обставин чи фактів, може вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не здійснювала фізичного огляду товарів перед подачею митної декларації. Згідно із п. 6.3 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30 травня 2012 року у полі «Опис та кількість товару» специфікації наводяться відомості про товари відповідно до товаросупровідних документів. Отже, наведене свідчить про те, що законодавство дозволяє декларувати товар, виходячи із інформації, що зазначена в товаросупровідних документах, чим і скористалась ОСОБА_1 .

Крім того, згідно ч.7 ст.236 МК України для цілей цього Кодексу реєстри (тимчасові та додаткові) міжнародних поштових та експрес-відправлень замінюють митні декларації.

Тобто, реєстр (тимчасовий та додатковий) міжнародних експрес-відправлень виконує функцію митної декларації.

У відповідності до положень ст.268 МК України допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та Іншими законодавчими актами України. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, посадові особи митних органів надають декларантам або уповноваженим особам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.

Також, згідно ч.3 ст.234 МК України товари (крім підакцизних), що переміщуються (пересилаються) на адресу одного одержувача - громадянина в одній депеші від одного відправника у міжнародних поштових відправленнях, на адресу одного одержувача громадянина в одному вантажі експрес-перевізника від одного відправника у міжнародних експрес-відправленнях, якщо їх сумарна фактурна вартість не перевищує еквівалент 150 євро, не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Так, відповідно до наданих доказів, що містяться в матеріалах справи, сумарна фактурна вартість товарів, що переміщуються у міжнародних експрес-відправленнях: № RBCN складає 125,8 євро; № RC259961977CN складає 129,5 євро; № RK930349488CN складає 118,8 євро; № RL185483923CN складає 105,4 євро; № RMCN складає 96 євро; № RO677680514CN складає 108,9 євро; № RP136163820CN складає 115,5 євро; № RS406978482CN складає 80,6 євро; № RSCN складає 90 євро; № RU939092033СМ складає 101,5 євро; № RV804210593CN складає 121,6 євро; № RV855679734CN складає 105 євро;№ RVCN складає 108,8 євро; № RX147006510CN складає 108,9 євро; № RY109958647CN складає 92,5 євро.

Тобто, фактурна вартість товарів у вказаних міжнародних експрес-відправленнях не перевищує 150 євро, а тому вони не є об`єктами оподаткування відповідно до ч.3 ст. 234 МК України. Тому, допущена помилка в реєстрі, яка не призвела до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, в силу положень ст. 268 МК України не може бути підставою застосування санкцій, передбачених MK України та іншими законодавчими актами України.

Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 з наступними змінами і доповненнями зазначено про те, що судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.

Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

Тобто, правомірними є дії такого декларанта, який з об`єктивної сторони заповнює митну декларацію у відповідності до супровідних документів, які стали правовою підставою для надання йому митними органами дозволу на пропуск цих товарів через митний кордон, а із суб`єктивної сторони - без умислу порушити митні правила і навпаки, для притягнення особи до відповідальності за ст.472 МК України необхідними є сукупність фактів: 1) не відображення в митній декларації товарів у відповідності до супровідних документів та 2) із наявністю у особи умислу на не декларування товару, що переміщується через митний кордон України.

Так, з матеріалів справи вбачається та не спростовано митним органом, що ОСОБА_1 при проведенні митного оформлення товарів не знала та не могла знати про розбіжність у реєстрі опису товару.

Статтею 495 МК України та ст.ст.251, 252 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

У ч.1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно зі ст.11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Так, обов`язковою умовою визнання діяння особи вчиненим з необережністю або умисно, є можливість настання шкідливих наслідків. Однак, допущена ОСОБА_2 помилка у поданому реєстрі не може призвести до недоплати митних платежів, що виключає можливість настання шкідливих наслідків у контексті митного оформлення. А в такому разі відсутні підстави стверджувати про наявність необережності як форми вини особи, що допустила помилку. Тобто, помилки, які не можуть призвести до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, не утворюють складу адміністративного правопорушення та не спричиняють відповідальності особи на підставі загальних правил, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому, митний орган не надав докази умисності дій чи необережності, а також не довів той факт, що декларанту достовірно було відомо про невідповідність опису товару та чи він мав у своєму розпорядженні певні дані, які свідчили про невідповідність товаросупровідних документів фактичним характеристикам товару.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Аналогічну правову позицію визначив постановою від 31 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №760/10803/15-а, один з основних принципів забезпечення вирішення спорів у публічно-правовій сфері, зокрема, між суб`єктом приватного права і суб`єктом владних повноважень, який передбачає, що останній зобов`язаний забезпечити доведення в суді правомірності свого рішення, дії або бездіяльності, оскільки, в протилежному випадку, презюмується, що вони є протиправними.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п.4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст.368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019).

Зважаючи на те, що Харківською митницею не було доведено поза розумним сумнівом наявність об`єктивної та суб`єктивної сторін адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушенням.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 527 МК України у справі про порушення митних правил митний орган або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов, зокрема, про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 373, 472, 511, 527-529 Митного кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.

Вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0049/80700/24 від 30.08.2024 товар, а саме: 60 (шістдесят) пар спортивного взуття (кросівки), повернути ТОВ "МДК ЕКСПРЕС" або уповноваженому представнику в установленому законом порядку.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з моменту її винесення.

Суддя С. А. Колесник