Справа № 359/5107/24
Провадження № 3/359/2571/2024
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року м. Бориспіль

Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Кабанячий Ю.В., розглянувши за участі захисника особи яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Куксюка А.Л., адміністративний матеріал, що надійшов від Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

в с т а н о в и в :

Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №020938, 14.05.2024 о 07 год. 50 хв. в Київській обл., Бориспільський район, а/д Т10-26 45 км, водій ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора алкотестера Drager відмовився. Від проходження огляду в законному порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, в зв`язку з чим його дії кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно наданих у судовому засіданні пояснень ОСОБА_1 та його представника, ОСОБА_1 не погоджується із зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, оскільки вони не відповідали дійсності. Вказуючи, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, місцем складення протоколу та місцем зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , є Київській обл., Бориспільський район, а/д Т10-26 45 км. Проте, насправді місцем оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та місце зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення, є автодорога Бровари-Требухів-Гора за номер О100610, що підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом та долученими до пояснень ОСОБА_1 та його захисника нормативно-правових актів.

Працівниками поліції не вказано точне місце зупинки ОСОБА_1 , оскільки автодорога Т10-26 Бровари-Требухів-Гора мала протяжність 18,4 км згідно до Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» №301 від 18.04.2012. Тому встановити з матеріалів наданих поліцією конкретне місце зупинки неможливо.

Крім того, автомобільна дорога Т10-26 Бровари-Требухів-Гора була в переліку автомобільних доріг загального користування державного значення згідно Постанови Кабінету міністрів України №301 від 18.04.2012. Проте, згодом відповідно Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» №712 від 16.09.2015, дана автодорога Т10-26 Бровари-Требухів-Гора відсутня в переліку. Також, відповідно до Розпорядження «Про затвердження переліків автомобільних доріг загального користування місцевого значення Київської області» №505 від 26.09.2017, автодорозі Бровари-Требухів-Гора, протяжністю 11,1 км, присвоєно номер О100610. Відповідно до Постанов Кабінету міністрів України «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» №55 від 30.01.2019, №1242 від 17.11.2021 та №1318 від 15.12.2023, автодорога Т10-26 Бровари-Требухів-Гора відсутня в переліку.

Додатковим підтвердженням, що станом на 2020 рік автодорога Т10-26, яка вказана як місце зупинки ОСОБА_1 у Протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №020938 від 14.05.2024, об`єктивно не існує, є роздруківка із інтернет-сайту Prozorro, де розміщено тендер на «Розробку проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт автомобільної дороги загального користування місцевого значення О100610 Бровари-Требухів-Гора км 7+300 км 15+400, км 16+400 18+400. ДСТУ Б Д.1.1-1:2013».

Отже, відсутність автодороги Т10-26 станом на 2024 рік серед доріг загального користування державного та місцевого значення, що унеможливлює факт зупинки ОСОБА_1 працівниками поліції на ній.

Крім того, протяжність дороги Т10-26 Бровари-Требухів-Гора - 18,4 км, а правопорушення нібито зафіксовано на 45 км, що також виключає можливість настання самої події, оскільки такого місця взагалі немає.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що транспортним засобом він не керував. Відеозапис наявний в матеріалах справи не містить запису процесу зупинки автомобіля ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 та знаходження за його кермом ОСОБА_1 .

Відеозапис події 14.05.2024 починається о 08-06 год, при цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №020938 від 14.05.2024 час зупинки вказано о 07-50 год., а час складення протоколу 08-03 год. Тобто час вчинення адміністративного правопорушення в протоколі не співпадає з часом на відеореєстраторі.

На відеозаписі долученому до матеріалів справи, майже весь час зафіксовано лише автомобіль поліцейських і водій ОСОБА_1 , який просто очікує біля нього. Жодної фіксації руху автомобіля ОСОБА_1 , його зупинки, пред`явлення поліцейським посвідчення, повідомлення причини зупинки, моменту виявлення та озвучення водію наявних у нього ознак алкогольного сп`яніння, відсутність точної адреси зупинки все це відсутнє в матеріалах справи.

Крім того, наданий поліцією відеозапис не є безперервним. На ньому не зафіксовано самого факту зупинки водія ОСОБА_1 . В матеріалах справи міститься один відеофайл тривалістю близко 20 хв., по якому неможливо відтворити всі обставини події, що не дає можливості оцінити всю ситуацію в цілому та ухвалити рішення з виконанням стандарту доведення вини поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У ст. 40 вищевказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотриманняПравил дорожнього руху.

У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фотоі кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбаченого, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Таким чином, якщо із відеозапису з нагрудної камери працівників патрульної поліції, що здійснюють оформлення адміністративного правопорушення, вбачається, що він є не безперервним, початий не вчасно, то його не можна вважати належним та допустимим доказом по справі.

Зазначене кореспондує із позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 216/5226/16-а.

Крім того, відсутня можливість встановити факт дотримання працівниками поліції положень Наказу МВС «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 № 1026 (далі Наказ № 1026) в частині застосованих ними технічних приладів та засобів для документування правопорушення.

Зокрема Наказ № 1026 встановлює вичерпний перелік технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які можуть застосовуватися працівниками поліції, а також порядок їх застосування.

Таким чином, за відсутності вказівки щодо назви та номера технічного приладу на який здійснено відеозапис, останній здобутий з порушенням Наказу № 1395, Наказу № 1026 та ст. 251 КУпАП, а тому не може бути належним та допустим доказом у цій справі через невідоме походження.

Технічний пристрій на який здійснювався запис не вказано ні в спірному протоколі, ні в доданих до матеріалів справи інших документах.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: … юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбаченихКонституцією України (частина перша статті 64).

Отже, автомобіль стояв на узбіччі дороги, а ОСОБА_1 перебував поза автомобілем. На той момент ОСОБА_1 навіть не був у кабіні. Тобто, поліцейськими не надано доказів які підтверджують коли і яким чином ОСОБА_1 рухався, у якому стані перебував під час руху, коли зупинився, скільки часу пройшло після зупинки, що він робив після зупинки, чи змінювався його стан після припинення керування і якщо так, то на скільки він змінився. Крім того, на той час у нього не було ніяких ознак наркотичного сп`яніння і поліцейський навіть не перевіряв реакцію його зіниць на світло. Наявність ознак сп`яніння, зазначених у протоколі, нічим не підтверджена, а навпаки спростовуються наявним відеозаписом, адже на відеозаписі видно, що ОСОБА_1 має звичайний колір забарвлення обличчя, а не неприродну блідість, як необґрунтовано зазначив у протоколі інспектор поліції.

Із відеозапису доданого до протоколу чітко видно, що ніякого керування автомобілем не відбувалось, працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , коли він перебував не в автомобілі, а на узбіччі дороги, тобто був пішоходом, ознаки будь- якого сп`яніння на той час у нього були відсутні, поліцейський не перевіряв реакцію його зіниць на світло, тим більше, що на той час і так була дуже сонячна погода та був ранок.

За таких обставин у поліцейського не було жодних підстав вимагати від ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння.

Заслухавши думку захисника та ознайомившись з матеріалами про адміністративне правопорушення встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не знаходить свого підтвердження, а провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину (адміністративного правопорушення) не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевиклаеного, суд вважає, що наведені у справі про адміністративне правопорушення докази, згідно яких працівники поліції прийшли висновку про наявність складу адміністративного правопорушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 130 КУпАП., а саме протокол про адміністративне правопорушення ААД №020938 та відеозапис, є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки поза розумним сумнівом не доводять, що в зазначеному у протоколі місці водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами - є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

Структура кожного окремого складу адміністративного правопорушення містить: об`єкт правопорушення, об`єктивну сторону, суб`єкт правопорушення і суб`єктивну сторону складу правопорушення. Зазначені ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

В той же час, у відповідності до вимог п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП ( 80731-10 ) несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів (затверджена спільним наказом Міністерства внутрішніх справ, Міністерства охорони здоров`я та Міністерства юстиції України N 114/38/15-36-18 ( z0055-95 ) від 24 лютого 1995 р.). (Абзац перший пункту 27 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 18 ( v0018700-08 ) від 19.12.2008 ).

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП ( 80731-10 ) не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатися.

Як вбачається з відеозапису який міститься в матеріалах справи, працівниками поліції не доведено факт керування, відео не є безперервним. Крім того, не встановлено конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення, оскільки фактично дороги Т 10-26 станом на 2024 рік немає.

При дослідженні судом справи встановлено, що ні письмові докази, ні відеозапис не свідчать про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Визначальними для кваліфікації діяння за статтею 130 КпАП України є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

При цьому, основною ознакою суб`єкта зазначеного правопорушення є саме елемент керування особою транспортним засобом та місце вчинення правопорушення, отже зазначені обставини обов`язково належать до предмету доказування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005р. з наступними змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Отже, за винятком власне протоколу про адміністративне правопорушення, будь які інші докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Також відсутні докази, які встановлюють місце вчинення правопрушення.

З огляду на відсутність запису події 14.05.2024 в повному обсязі, вважаю, що працівниками поліції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , що виключає відповідальність передбачену за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Неналежне фіксування події/факту вчинення правопорушення, що тягне за собою не підтвердження факту вчинення особами адміністративної правопорушення за частиною 1 статті 130 КпАП України, також зазначено у справах № 128/1008/21 провадження № 33/801/23/2022, справа № 127/30780/21 провадження № 33/801/39/2022, справа №141/950/21 провадження № 33/801/172/2022, справа № 127/23772/21 провадження № 33/801/188/2022).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними і достатніми доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин» і такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення правопорушення та враховуючи, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» і таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Суду від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

За нормою ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини. Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

В матеріалах даної адміністративної справи немає відповідних доказів відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, тобто навіть попри наявність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, він міг продовжити свій рух. Лише кілька слів поліцейських про паркування автомобіля таким чином, щоб він не заважав руху інших автомобілів. Дані обставини підтверджують, що співробітниками поліції не було виконано вимог ст. 266 КУпАП, чим порушено порядок огляду водіїв на стан сп`яніння встановлений Законом.

Крім того, варто звернути увагу на на наступне, що за змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд вважає, що працівник поліції зобов`язаний надати, та це є його обов`язком, докази факту керування водієм транспортним засобом, якщо таке було і не може базуватись лише на його припущеннях та власному внутрішньому переконанні.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що останній керував транспортним засобом.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 247 КУпАП визначені обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, серед яких пунктом 1 визначено відсутність складу адміністративного правопорушення

За таких обставин та враховуючи зазначені норми Закону, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суддя приходить до висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП слід закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

На підставі наведеного, керуючись ст. 9, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 251, 254, 256, 268, п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 280, 283-285 КУпАП України, суддя

постановив:

Провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Апеляційна скарга подається до відповідного апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови і може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя Ю.В. Кабанячий

Постанова суду набрала законної сили ___________________