ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., перевіривши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Терещенка О.І. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вирішення питання про долю речових доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

На вказану постанову представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді першої інстанції та прийняти нову постанову, в якій вирішити питання про долю речових доказів у справі.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Положення частини другої статті 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративні правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене частиною першою статті 284 цього кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів спливу, встановлених у статті 24-1 цього кодексу, про закриття справи.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року (№ 3236/03) у справі Пономарьов проти України, жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її рішення.

У рішенні в справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року (заява №23436/03) ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

За таких обставин вищевказана постанова суду оскарженню не підлягає, тому вказана апеляційна скарга підлягає поверненню без розгляду по суті.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Терещенка О.І. на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вирішення питання про долю речових доказів у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 156 КУпАП, повернути без розгляду особі, яка її подала.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду С.І.Крот