КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/7074/24
провадження № 33/824/3414/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

в складі судді Кирилюк Г. М.,

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянської Світлани Володимирівни на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року у складі судді Бондаренко Г. В., в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Вирішено питання відшкодування судових витрат.

09 червня 2024 захисник ОСОБА_1 - адвокат Полянська С. В. через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року, провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 вину не визнає, ніякого адміністративного правопорушення він не вчиняв, Правил дорожнього руху він не порушував, в процесі спілкування з поліцейськими став жертвою їх свавілля. 22.03.2024 об 01 год. 35 хв. транспортним засобом в стані сп`яніння ОСОБА_1 не керував, не був зупинений поліцейськими, від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння не відмовлявся. При складанні протоколу йому не було роз`яснено права, не було відсторонено від керування транспортним засобом. В матеріалах справи наявні докази невинуватості ОСОБА_1 , які суд не взяв до уваги.

Крім цього, судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки суд не допустив до участі в справі ФОП ОСОБА_2 в якості його захисника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Полянська С. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Перевіривши наявні в матеріалах справи докази та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, поліцейського Управління патрульної поліції у місті Києві Побережника О. В., апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 68 Конституції України Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний: виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з системного аналізу вказаних норм права вбачається, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.

За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Протокол про адміністративне правопорушення і відомості, які відображені в ньому є лише одним із доказів, на підставі яких суд, в ході розгляду справи, встановлює наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення. При цьому, джерела доказів, перелік яких вказаний в ст. 251 КУпАП, дає можливість суду оцінити кожен з доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №721351, 22 березня 2024 року о 01 год. 35 хв., в м. Києві по вул. І. Федорова, 16, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Acura, н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушена координація рухів; запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовся, чим порушив вимоги п. 2. 5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення рапорт поліцейських ППОП №1 ГУНП у м. Києві В. Синиці, О. Лисенка, С. Яненка про те, що 21.03.2024 о 21 год. заступивши на ОПП в Шевченківському районі в складі ГШР, близько 01 год. 35 хв. по вул. В. Васильківська, 88, було помічено автомобіль марки Acura MDX, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого порушував вимоги комендантської години. На вимогу зупинитися водій т/с не реагував та прискорившись, почав тікати, неодноразово порушуючи правила дорожнього руху. В ході переслідування транспортний засіб було зупинено за адресою: АДРЕСА_2 . В ході спілкування було встановлено особу водія, яким виявився гр. ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 у нього були помічені ознаки алкогольного сп`яніння. На місце було викликано наряд патрульної поліції (а.с.5).

До матеріалів справи долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом в момент зупинки під час дії комендантської години ("Да, дійсно, дійсно я приїхав... Ніяких зауважень і порушень не було, подивіться на планшет, у мене були якійсь мінімальні ...", "Давайте ми якось... мене командир завтра...").

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 , він ввечері 21.03.2024 о 17.20 год. припаркував машину на вулиці І. Федорова та пішов додому на вул. Солом`янську. Після отримання сповіщення "збір по тривозі", пішов до свого автомобіля, де очікував службовий автомобіль. В цей час до нього підійшов товариш ОСОБА_3 і вони разом стали очікувати автомобіль. Десь о 02 годині ночі повз них проїхали працівники поліції, які зупинились і підішли до них, почали розпитувати про підстави перебування на вулиці під час дії комендантської години, звинуватили його в керуванні транспортним засобом в стані сп`яніння та без будь-яких підстав склали протокол.

Матеріали справи містять письмові пояснення свідка події ОСОБА_3 , відповідно до яких 22.03.2024 він разом зі своїм товаришем по службі ОСОБА_1 перебував на вулиці під час комендантської години, оскільки їм було оголошено "збір по тривозі" та прибуття в розташування частини для отримання подальших вказівок від командування. Біля 02 год. ночі повз них проїжджали працівники поліції на автомобілі, під`їхали до них, з невідомих причин почали запитувати про підстави перебування на вулиці під час дії комендантської години. Вони повідомили, що очікують автомобіль для подальшого прибуття до підрозділу. Під час вирішення ситуації ОСОБА_1 з автомобіля взяв сумку з документами і поліцейські одразу почали звинувачувати його у керування автомобілем, почалися погрози щодо прибуття іншого патруля поліції для іншого розвитку події. Поліцейські вели себе нахабно та зникли у невідомому напрямку. Через деякий час під`їхав інший патруль та відразу почав розмову з того, що хтось керував транспортним засобом, що їм було незрозуміло. Зазначив, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не відмовлявся від огляду, оскільки не був водієм. Пояснень у нього не відібрали, оскільки розуміли, що їм це невигідно (а.с. 34, 35).

Суд першої інстанції за результатами досліджень матеріалів справи, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними у справі доказами.

Суд першої інстанції відхилив твердження захисника про те, що в справі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що працівники поліції не зупиняли його, не пропонували останньому законного проведення огляду, він не відмовлявся від проходження огляду, у особи жодних ознак алкогольного сп`яніння виявлено не було, під час складання протоколу останньому не роз`яснили права та обов`язки, а працівник поліції погрожував і оманливим шляхом заволодів персональними даними ОСОБА_1 з тих підстав, що вони спростовується переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факт керування ним транспортним засобом, а навпаки, розуміючи протиправність своїх дій намагався домовитись з поліцейськими в позапроцесуальний спосіб про те, щоб останні не складали протокол відносно нього та просив останніх вимкнути камеру, оскільки є військовослужбовцем і у нього можуть бути через це проблеми. Крім того, з відео вбачається, що працівники поліції поводять себе адекватно та спокійно, повідомляють ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, роз`яснюють йому права та обов`язки, процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у лікаря-нарколога, неодноразово пропонують останньому пройти огляд як на місці, так і в медичному закладі охорони здоров`я, роз`яснюють про наслідки відмови від проходження огляду, проте ОСОБА_1 також спокійно відмовляється від проходження огляду та не заперечує факт керування транспортним засобом.

Оцінивши пояснення ОСОБА_1 та письмові пояснення ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є алогічними, оскільки місце проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та місце, де було складено протокол про адміністративне правопорушення (м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 16) знаходяться на великій відстані, а саме більше 2 км. На підставі викладеного суд вважав, що пояснення ОСОБА_1 не є спроможними, оскільки є об`єктивні сумніви в тому, що останній (з його слів) припаркував авто на вул. Федорова, після чого пройшов більше 2 км додому на вул. Солом`янську, а після дзвінка командування, знову повернувся на вул. Федорова для очікування оперативного авто.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та зібраним по справі доказам.

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні також було опитано поліцейського ОСОБА_4 по обставинам складення протоколу серії ААД №721351 від 22.03.2024 та направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що черговий по місту повідомив по рації, що працівниками полку поліції особового призначення було зупинено автомобіль під час комендантської години, просили привезти прилад Драгер. Він і старший лейтенант поліції ОСОБА_5 прибули на місце, на якому перебували працівники полку особливого призначення і дві особи - водій ОСОБА_1 і його товариш. Під час розмови у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, йому запропонували пройти огляд на місці або проїхати до лікаря-нарколога, проте від проходження огляду на стан сп`яніння він відмовився.

Пояснення поліцейського підтверджують висновки суду першої інстанції щодо обставин вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо незалучення працівниками поліції свідків правопорушення.

Законом України № 1231-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», який набрав чинності 17 березня 2021 року, до ч.2 ст.266 КУпАП, яка врегульовувала процедуру огляду водія на стан алкогольного сп`янінні, внесено зміни. Зокрема, якщо в попередній редакції присутність двох свідків під час огляду була обов`язковою, то в нинішній редакції ч.2 ст.266 КУпАП достатньо відеозапису, і лише в разі неможливості застосування відеозапису огляд проводиться у присутності двох свідків.

В даній справі до протоколу про адміністративне правопорушення додані докази у вигляді відеозапису із нагрудної бодікамери працівників патрульної поліції, які проводили оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказаний відеозапис є одними із об`єктивних доказів в справі про адміністративне правопорушення, який свідчить про дотримання працівниками поліції в повному обсязі Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вимог ст.266 КУпАП.

З огляду на те, що огляд водія на визначення стану алкогольного сп`яніння не проводився у зв`язку з його відмовою, незабезпечення поліцейським доставки водія до медичного закладу та вручення останньому письмового направлення на медичний огляд не є обставинами, що вказують на відсутність в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З приєднаного до матеріалів справи відеозапису з відеокамери поліцейського вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівником поліції були виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння, що стало підставою для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння.

Відсутність належних доказів про те, що працівниками поліції було відсторонено ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не є обставиною, що звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_1 на захист апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно частиною 1 статті 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Частина 2 статті 271 КУпАП передбачає, що повноваження адвоката на участь у розгляді справи підтверджуються довіреністю на ведення справи, посвідченою нотаріусом або посадовою особою, якій відповідно до закону надано право посвідчувати довіреності, або ордером чи дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката або обмеження його прав на вчинення окремих дій як захисника. Витяг засвідчується підписами сторін.

На підтвердження повноважень ФОП ОСОБА_2 як захисника Мельника М. М., останнім надано копію довіреності від 29.05.2024 , виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 , копію диплома бакалавра від 21.04.2017 та диплома магістра від 19.02.2021, копію паспорта ОСОБА_2 (а.с. 20-25).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Рішенням Конституційного Суду України № 13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року було встановлено, що положення частини 1 статті 59 Конституції України треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. При цьому було визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частини 1 статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яким обмежується право на вільний вибір особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисника своїх прав, крім адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Вказане рішення було ухвалене в листопаді 2000 року і відповідало положенням діючої на той час редакції Конституції України.

В той же час Законом № 1401-VIII від 02 червня 2016 року Конституцію України було доповнено статтею 131-2, відповідно до якої до Основного закону були внесені зміни, за якими виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим же Законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції було доповнено п. 16-1, відповідно до якого - представництво відповідно до статті 131-2 цієї Конституції виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідно до положень статті 131-2 Конституції України, яка є нормою прямої дії, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що ОСОБА_2 є адвокатом.

Разом з тим, за відсутності статусу адвоката, наявність у ОСОБА_2 вищої юридичної освіти не свідчить про наявність у нього права бути захисником у суді.

За наслідками перевірки постанови суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді матеріалів справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст. 268 КУпП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

ОСОБА_1 було забезпечено право на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень, доказів, отримання юридичної допомоги адвоката при розгляду справи в суді, а тому не роз`яснення йому прав на правову допомогу на місці складення протоколу про адміністративне правопорушення не може слугувати достатньою підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і могли б слугувати підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях вказаної особи складу адміністративного правопорушення, апеляційна скарга не містить та при розгляді скарги апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Полянської Світлани Володимирівни залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г. М. Кирилюк