Справа № 308/5549/23
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Войчука В. А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/360/23, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , мешканка АДРЕСА_2 , визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823978 від 24.03.2023 та постанови судді від 01.05.2023 вбачається, що 20.03.2023 ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 року народження, учня 1-А класу УПШ «Пролісок», внаслідок чого останній вдарив однокласника ОСОБА_5 . Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить постанову суду від 01.05.2023 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, а висновки про доведеність її вини є такими, що суперечать фактичним обставинам справи. Місцевий суд не повідомляв її про розгляд справи, що є порушенням її права на захист. Посилається на те, що викладена у протоколі суть адміністративного правопорушення є незрозумілою, тобто не зрозуміло у чому полягають її дії щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Звертає увагу на те, що статтею 184 КУпАП передбачено відповідальність за незабезпечення батьками умов для виховання дітей, тобто не результат, а сам процес, однак у протоколі про адміністративне правопорушення вказані посилання відсутні. Крім того, звертає увагу на те, що відомості щодо дати вчинення нею нібито адміністративного правопорушення не відповідають дійсності, оскільки того дня матір ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала заяву у поліцію, при цьому жодних дій щодо невиконання нею батьківських обов`язків у протоколі не вказано. Наявні у матеріалах справи докази, а саме заява ОСОБА_7 від 15.03.2023 та наказ № 236-О від 10.03.2023 щодо створення комісії по боулінгу не можуть вважатися належними,

-2-

достатніми та достовірними. Вважає, що фактично має місце неналежна поведінка вчительки, яка створила конфлікт з метою виключити її сина з навчального закладу. Адміністрація школи, вчителі та батьки цілеспрямовано розпочали цькування її та сина, що супроводжувалось намаганням психологічно вплинути на неї. Крім того, суддею місцевого суду не було проведено повного, неупередженого та об`єктивного розгляду цієї справи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її захисника-адвоката Войчука В. А., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, суд не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, винуватість особи має доводитися саме в суді, що вимагає обережності дій суду при вирішенні питання про тягар доказування в такій категорії справ.

Наведені факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, якщо вони не дають суду змоги однозначно оцінити дії такої особи, як такі, що містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

Визнаючи ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,

-3-

підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 823978 від 24.03.2023, у якому ОСОБА_2 надала пояснення про неконкретність фабули протоколу, що не відповідає обставинам справи, упередженість працівника поліції, відмову в ознайомленні з матеріалами; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 24.03.2023 (відмовилась за ст. 63 Конституції України); рапортом ЄО від 20.03.2023 про те, що 20.03.2023 о 18 год 48 хв за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 А, через секретаріат вх. № 2290 надійшла заява ОСОБА_7 з приводу того, що в УПШ «Пролісок» учень ОСОБА_16 вдарив сина заявниці; заявою ОСОБА_7 від 15.03.2023; доповідними записками вихователя ОСОБА_8 від 16.02.2023 та 15.03.2023, ОСОБА_9 від 17.02.2023 та 15.03.2023, ОСОБА_10 від 17.02.2023, ОСОБА_11 від 20.02.2023 та 15.03.2023, ОСОБА_12 від 15.03.2023; інформацією практичного психолога ОСОБА_13 від 15.03.2023; заявами матерів дітей ОСОБА_14 від 17.02.2023, ОСОБА_15 від 20.02.2023, ОСОБА_7 від 20.02.2023 та 10.03.2023; листом УПШ «Пролісок» від 16.03.2023 № 01.1-24/61; наказом УПШ «Пролісок» від 10.03.2023 № 236-О «Про створення комісії з розгляду випадку булінгу»; переписками у соціальній мережі, в тому числі і з приводу проведення бесід з дитиною. Тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Проте, апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей полягає у бездіяльності, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно і у неповному обсязі. Таке ухилення може бути у формі бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3 ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 4 ст. 150 СК України).

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК України).

Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини (ч. 6 ст. 150 СК України).

-4-

Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ч. 7 ст. 150 СК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У частині 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 визначено, що означає «не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя»: незабезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявлення інтересу до її внутрішнього світу; не створення умов для здобуття нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже ухиленням від виконання батьківських обов`язків не вважається будь-яка дія, а лише невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством, і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Розглядаючи справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП України, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені вимоги законодавства, про що слушно заявляє в апеляційній скарзі ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши зміст оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції не визначено об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, не з`ясовано яким саме чином ОСОБА_2 не виконувала свої батьківські обов`язки, а також не зазначено в чому саме проявилося неналежне виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків і чим конкретно воно підтверджено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

-5-

Складений щодо ОСОБА_2 протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 184 КУпАП, а викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу цього адміністративного правопорушення, а саме у протоколі не зазначено, які саме батьківські обов`язки, що встановлені ч. 1-7 ст. 150 СК України, не виконала ОСОБА_2 .

Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Разом з тим, під час складання протоколу відносно ОСОБА_2 не конкретизовано, у який спосіб остання, як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї малолітньої дитини, та яких саме обов`язків вона не виконала.

Наведене прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п. 31 по справі «Ракевич проти Росії» та п. 109 по справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови»), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

У протоколі, складеному щодо ОСОБА_2 , не визначено, які саме її неправомірні діяння свідчать про ухилення від батьківських обов`язків.

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

З урахуванням наведеного вище, слушними апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги про те, що ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність за незабезпечення батьками умов для виховання дітей, тобто не результат, а сам процес, однак у протоколі про адміністративне правопорушення вказані посилання відсутні.

Обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відомості щодо дати вчинення нею нібито адміністративного правопорушення не відповідають дійсності, оскільки того дня, 20.03.2024, матір ОСОБА_6 - ОСОБА_7 тільки подала заяву у поліцію, при цьому у протоколі не відображено жодних дій щодо невиконання нею батьківських обов`язків, у тому числі і 20.03.2024.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту саме ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б із достовірністю свідчили про легковажне чи байдуже ставлення ОСОБА_2 до поведінки свого малолітнього сина.

Також відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про неналежне спостереження ОСОБА_2 за поведінкою ОСОБА_4 та її відповідністю нормам життя суспільства, що призвело до вчинення ним будь-яких правопорушень.

-6-

Натомість стороною захисту надано копію консультативного висновку спеціаліста від 21.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , активний, соціалізований, розвинутий. Враховуючи вік, повноцінно контролювати емоції не може, проте за його словами емоційно відповідає лише на зовнішній подразник, сам конфлікт не ініціює. Хлопець легко знаходить спільну мову з іншими дітьми. Соціальні норми розуміє, засуджує насильство та агресію. Виглядав засмученим через конфлікти з однокласниками (а. с. 49).

Сам факт звернення ОСОБА_2 до спеціаліста зі скаргами на підвищену збудливість малолітнього ОСОБА_4 та поведінку в начальному закладі свідчить про те, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі і виховання свого малолітнього сина, а навпаки здійснює певні заходи щодо покращення його поведінки.

Стороною захисту також надано копію характеристики, виданої 22.02.2024 Ужгородським ліцеєм № 5 Ужгородської міської ради Закарпатської області, учнем 2-Г класу якого є ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що учень зарекомендував себе як дисциплінований та уважний. Має навчальні досягнення середнього рівня. Навчається не в повну міру своїх можливостей. Має довільну зорову, слухову, механічну пам`ять. Запам`ятовує навчальний матеріал. Виявляє логічне, образне творче мислення. На уроках уважний, не завжди виконує домашнє завдання. Має добрий загальний розвиток. Хлопчик не губиться при зіткненні з несподіваними обставинами, про невдачі швидко забуває, досить рішучий, у разі погроз звертається по допомогу до вчителя. Має практичний підхід до життєвих ситуацій, соціально пристосований. Веселий, товариський, стриманий, дисциплінований, самостійний, не піддається чужому впливу. У колективі прийнятий, користується повагою серед однокласників. Має друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Хоч учень і навчається у ліцею короткий період, рівень його адаптації у колективі високий. Хлопець легко знайшов спільну мову з однокласниками, проявив себе хорошим другом і слухняним учнем.

Тому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази, а саме заява ОСОБА_7 від 15.03.2023 та наказ № 236-О від 10.03.2023 щодо створення комісії по «боулінгу», не можуть вважатися достатніми доказами для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази та відомості про те, що сім`я ОСОБА_2 є неблагополучною.

Крім того, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції порушив її право на захист, оскільки не повідомляв її про розгляд справи, апеляційний суд також визнає слушними з огляду на те, що як убачається з матеріалів справи суд першої інстанції надсилав смс-повідомлення про час та місце розгляду на мобільний номер ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), однак у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_18 про можливість направлення їй смс-повідомлення щодо часу та місця розгляду справи на вказаний мобільний номер.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що матеріали справи не містять таких доказів, які б із достовірністю свідчили про те, що події, які відбувалися в УПШ «Пролісок», в яких фігурував учень 1-А класу ОСОБА_4 , стали наслідком саме невиконання або неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_4

-7-

Апеляційний суд вважає, що висновок судді про доведеність вини ОСОБА_2 з огляду на наведені вище обставини є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з наведеними вимогами КУпАП.

Всі обставини правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП та елементи складу даного правопорушення повинні встановлюватися та перевірятися доказами, наданими сторонами в даній справі, саме в ході її судового розгляду.

Таким чином наявними в справі доказами не доведено поза розумним сумнівом факту ухилення ОСОБА_2 від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина, що в свою чергу не надає можливості зробити висновок про наявність в її діях складу правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Відповідно до ст. 254 КУпАП найважливішим джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення є протокол про вчинення адміністративного правопорушення, який повинен містити ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Водночас, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а наведені у постанові суду докази не містять у собі достатніх даних про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Крім того, слід зазначити, що зазначена у протоколі подія, зокрема про те, що ОСОБА_19 ударив свого однокласника ОСОБА_20 , у розумінні ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як ухилення від виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, висновки викладені у постанові місцевого суду, давши оцінку фактичним обставинам справи, апеляційний суд приходить висновку про те, що при винесенні оскаржуваної постанови суддя місцевого суду належної оцінки та аналізу наявним у справі доказам не надав та у порушення вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував усі обставини справи в їх сукупності і, як наслідок, за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів, дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини встановив, серед іншого, порушення ч. 3 ст. 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства Російської Федерації така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з чим, на думку Європейського суду з прав людини, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши

-8-

певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, рішення суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП є незаконним, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі апеляційний суд також зазначає, що відповідно до положень Кодексу України про адміністративні правопорушення вжиття заходів по встановленню осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, складання протоколів про адміністративні правопорушення, з`ясування обставин, за яких скоєно правопорушення, вилучення речей та документів, покладаються на органи Національної поліції, їх територіальні підрозділи; відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; саме на відповідних посадових осіб Національної поліції України покладено доведення винуватості особи у вчиненні того чи іншого правопорушення з точним дотриманням положень чинних нормативно-правових актів.

Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП щодо перегляду апеляційним судом справи в межах апеляційної скарги та не обмеження доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_21 задовольнити.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2023 щодо ОСОБА_22 , - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 цього Кодексу.

Постанова апеляційного суду окарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя