Справа № 366/3200/24
Провадження № 3/366/2203/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2024 с-ще. Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши в закритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від військової служби правопорядку Збройних Сил України Міністерства оборони України, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП,

ВСТАНОВИЛА:

26.10.2024, приблизно о 17 год. 00 хв., військовослужбовець ОСОБА_1 , в умовах особливого періоду, на території Київської області, виконував обов`язки військової служби в нетверезому стані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

28.10.2024 справа надійшла до суду. Судове засідання з розгляду справи призначене на 22.11.2024.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином. Причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, як і не надходило інших клопотань по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до такого.

За ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до ст.32 Конвенції про захист прав і основних свобод людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення».

Згідно приписів ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

З урахуванням наявних у справі доказів, керуючись законом і правосвідомістю, враховуючи судову практику ЄСПЛ, зокрема принципу справедливого розгляду справ про адміністративне правопорушення, суддя вважає, що формально в діях ОСОБА_1 є подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а саме виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду.

Його вина у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії КИ/І № 489 від 26.10.2024;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів з роздруківкою приладу «АЛКОНТ-М № 00286» від 26.10.2024;

- документами, підтверджуючими статус порушника як військовослужбовця.

Із матеріалів справи не встановлено обставин, які б виключали його адміністративну відповідальність.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , суддею не встановлено.

Слід врахувати, що військовослужбовець ОСОБА_1 є особою, яка в період дії в Україні воєнного стану виконує завдання щодо захисту державного суверенітету та недоторканості території України, ризикує власним життям і здоров`ям, усвідомлює небезпеку, яку становить рід виконуваних їм завдань, майже не має ніякого часу для відпочинку, що тягне за собою сильний стрес для нервової системи людини. Також суддя враховує, що матеріали справи не містять відомостей про негативні наслідки вчинення адміністративного правопорушення.

Слід також звернути увагу, що у відповідності до Дисциплінарного статуту ЗС України та положень про виплату додаткових винагород, з військовослужбовців знімаються доплати, зокрема, за вчинення правопорушень, передбачених ст. 172-20 КУпАП. Сума таких доплат є значною з урахуванням середньомісячної заробітної плати в України станом на дату вчинення правопорушення. Сума штрафу за вчинення цього правопорушення також є надмірно значною.

ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний надмірний тягар» (рішення у справі від 02.11.2004 «Трегубенко проти України»).

За цих обставин, з урахуванням відсутності негативних наслідків правопорушення, суддя приходить до висновку, що фактичне накладення двох стягнень (штрафу за це порушення як адміністративне стягнення та зняття надбавок як дисциплінарне стягнення) зможе поставити військовослужбовця в скрутне матеріальне становище, відповідно буде порушено справедливий баланс між мірою стягнення вчиненому правопорушенню та його наслідкам.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 № 6802-0-4-13/11, зазначено, що стосовно малозначності вчиненого адміністративного правопорушення відповідно до статті 22 КУпАП, ця обставина може бути підставою для звільнення порушника від адміністративної відповідальності. При цьому в КУпАП відсутні визначення поняття «малозначність правопорушення» та його ознаки. У кожному конкретному випадку орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, самостійно вирішує питання про визнання діяння малозначним.

Вирішення питання про застосування положень ст. 22 КУпАП суддя вирішує з урахуванням Узагальнення практики Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду судами справ про адміністративні правопорушення де зазначено, що визначення малозначного правопорушення законодавчо не закріплено.

Проте, у кожному конкретному випадку суддею має вирішуватися питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної шкідливості, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Сфера застосування статті 22 КУпАП поширюється саме на орган, уповноважений вирішувати справу (у цьому випадку суд). Такі висновки наведені у Постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 266/3228/16-а.

Стаття 172-20 КУпАП не входить до переліку відмітки ст. 22 КУпАП як стаття, за якою малозначність не може бути застосована.

З аналізу долучених до протоколу про адміністративне правопорушення доказів у їх сукупності, суддя приходить до висновку, що в цьому випадку наслідки вчинення адміністративного правопорушення є малозначними, оскільки діями ОСОБА_1 не спричинено значної шкоди суспільним інтересам та інтересам військової служби, він до відповідальності притягається вперше (іншого матеріали справи не містять), а це на переконання судді істотно знижує ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, при цьому відсутні обставини, які обтяжують відповідальність, а його дії, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за обставин, які відображені у матеріалах справи, не є такими, які вимагають накладати адміністративне стягнення.

З огляду на зазначене, суддя приходить до переконання, що накладення передбаченого КУпАП стягнення за це правопорушення у цьому випадку буде несправедливим по відношенню до ОСОБА_1 тим більше, що наслідки вчинення цього правопорушення є малозначними, а тому, відносно нього слід обмежитись усним зауваженням.

Саме таке рішення у цій справі є дотриманням «Справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Керуючись ст.ст. 22, 172-20, 245, 251, 252, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та в силу ст.22 КУпАП, звільнити від адміністративної відповідальності, обмежившись відносно нього усним зауваженням.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржена особами, визначеними ч. 2 ст. 294 КУпАП до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня вручення копії постанови.

Суддя Н.П. Слободян