ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2630/24 Справа № 199/6317/24 Суддя у 1-й інстанції - МАШКІНА Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу захисника Щербини Євгена Миколайовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

захисника Щербини Є. М.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно з постановою суду першої інстанції, 27.07.2024 року о 00 год. 10 хв. в м. Дніпрі по вул. Донецьке шосе, 9а водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW520, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, захисник вказує, що справа була розглянута без участі ОСОБА_1 , про винесену постанову дізнався випадково 09.10.2024, коли звернувся в суд для отримання свого водійського посвідчення по справі, де він є учасником ДТП, та в цей день отримав копію постанови. Крім того в матеріалах справи відсутні відомості про отримання ним викликів до суду. Тому вважає, що останній строк подання апеляційної скарги припадає на 18.10.2024.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, яка винесена з грубим порушенням КУпАП, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. В матеріалах справи відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, з нагрудних камер поліцейського видно, що останній стояв біля свого автомобіля і він не був зупинений працівниками поліції у процесі руху. ОСОБА_1 не заперечує, що причетний до ДТП, він є капеланом і багато часу перебуває у зоні бойових дій, повертаючись додому та, оскільки протягом тривалого часу перебував за кермом, то не впорався з керуванням і здійснив наїзд на металеву раму рекламного щита, він попросив викликати поліцію і залишався на місці. Після чого, вжив таблетку знеболюючого та запив квасом, щоб зняти напруження.

На думку захисника, адміністративний протокол складений на припущення, факт керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння не встановлено, копію протоколу також не надавали ОСОБА_1 . Йому також не було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, не пояснили наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Вважає протокол про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, як і рапорт поліцейського та відеозапис, який не містить безперервну зйомку.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні захисник та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтримали клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та апеляційну скаргу і з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити, поновити строк апеляційного оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати і закрити провадження за відсутності події і складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Мотиви апеляційного суду.

Перевіривши доводи клопотання захисника про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження та можливості його поновлення апеляційний суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником… протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування

практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Скорик проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції. Мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення видно, що судовий розгляд відбувся 11 вересня 2024 року без участі ОСОБА_1 та матеріали справи не містять відомостей про отримання ним судових викликів. Відповідно до матеріалів справи копію постанови ОСОБА_1 отримав 09 жовтня 2024 року, а з апеляційною скаргою захисник звернувся 17 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, який пропущений з поважних причин, а тому для забезпечення права особи на оскарження судового рішення, клопотання підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АБА № 121730 від 27 липня 2024 року, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, направленням на огляд та рапортом, відповідно до якого працівники поліції, отримавши виклик ДТП без потерпілих, прибули на місце події та виявили водія BMW ОСОБА_1 , який здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Toyota, в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, та на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився, після чого було складено протоколи про адміністративне правопорушення за статтями 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відеозаписом зафіксовані явні ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , такі як порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, останній не заперечував факт керування ним транспортним засобом та, виявивши в нього ознаки алкогольного сп`яніння, на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, після чого в його присутності був складений протокол про адміністративне правопорушення.

При цьому в протоколі про адміністративне правопорушення, від підпису в якому ОСОБА_1 відмовився, останній надав пояснення, відповідно до яких він заїхав в раму магазину Варус і був тверезий, що засвідчив своїм підписом.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується його поясненнями в протоколі про адміністративне правопорушення та надані ним поліцейським, які зафіксовані на відеозаписі, при цьому він не заперечував факт керування ним автомобілем, а, навпаки, стверджував, що тривалий час перебував за кермом, чим спростовують ключові доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність факту керування.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...

Апеляційний суд не може погодитись з твердженнями захисника про не доведеність факту керування, оскільки він не зафіксований відеозаписом, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та в їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Зазначені вище докази, є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про неналежність, як доказу, протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту поліцейського, оскільки він узгоджується з іншими матеріалами справи, а протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і містить всі відомості, які узгоджуються з диспозицією інкримінованого ОСОБА_1 порушень Правил дорожнього руху та статті КУпАП.

Доводи захисту, що ОСОБА_1 , після ДТП вжив таблетку знеболюючого та запив квасом, щоб зняти напруження, апеляційний суд не бере до уваги та вважає їх способом захисту з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду України, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника, а постанову місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Щербини Євгена Миколайовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити йому строк апеляційного оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун