Єдиний унікальний номер судової справи 489/1940/24
Номер провадження 33/812/349/24 Головуючий у місцевому суді: Губницький Д.Г.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

за участю:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Савченко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савченко Вікторії Сергіївни на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №561229, який надійшов на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва та був складений 08 березня 2024 року, встановлено, що 08 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. в місті Миколаєві по вулиці Херсонське шосе біля будинку №102, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, бліде обличчя. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в установленому законом порядку на що водій відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП «МОЦПЗ» МОР. Вказаним останній порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Не погодившись із судовим рішенням, 21 червня 2024 року захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Савченко В.С. подала через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2024 року за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявний у справі відеозапис поліцейських є недопустимим доказом у справі, оскільки:

такий відеозапис не містить у собі даних про підстави та про зупинку транспортного засобу;

з наданого відеозапису вбачається, що поліцейські перед початком зйомки не попередили ОСОБА_1 про те, що вони знімають його на камеру та про те, що ведеться відеозйомка, при цьому поліцейські мали б це зробити на початку відеозйомки перед початком спілкування з ним;

відеозапис не є безперервним та неможливо встановити, що ж відбувалося у ті проміжки часу, коли відеореєстратор поліцейського не працював, та неможливо встановити, хто керував автомобілем, оскільки відео починається з того, що ОСОБА_1 сідає в транспортний засіб;

Крім того, в матеріалах справи відсутній акт огляду, на який посилається суд, як на підставу доведеності вини. Більше того, з відеозапису вбачається, що огляд взагалі не було проведено.

Звернуто увагу на те, що в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08 березня 2024, зазначений час складання направлення о 14 год. 25 хв., втім з відео вбачається, що о цій годині акт не складався, більше того, початок відео о 15 год. 48 хв. При цьому, в фабулі протоколу зазначено, що водій керував транспортним засобом о 14 год. 30 хв.

Зазначено, що 08 березня 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки MAZDA 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконуючи завдання командира військової частини, що підтверджується відповідною накладною на видавання (здавання) військового майна у військовій частині, а також отримував військове майно, перелік якого не може бути розголошено у зв`язку з військовою таємницею. Наголошено, що завдання командира військової частини мають бути виконані вчасно та у визначеному об`ємі.

Також, працівники патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не роз`яснили ОСОБА_1 права, передбачені ст.ст.55,56,59,63 Конституції України та ст.268 КУпАП, зокрема право на захист. Так, у протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 у графі, якою передбачено, що особі роз`яснені його права. Працівники патрульної поліції формально заповнили вказану графу, без реального роз`яснення особі його прав.

Стосовно посилання поліцейського на те, що у водія ОСОБА_1 були ознаки наркотичного сп`яніння, такі як, звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців, бліде обличчя, зазначено, що ОСОБА_1 має певні встановлені діагнози та вади зору. Зокрема восени 2022 року і восени 2023 року йому було проведено ряд медичних втручань з метою підтримання і подальшого покращення зору.

Працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не вказали технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Вказано на те, що фабула правопорушення у протоколі серії ААД № 561229 від 08 березня 2024 року не відповідає диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП.

Наголошено на тому, що вимога інспектора патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є безпідставною, незаконною та необґрунтованою, а результати огляду в силу приписів ст.266-1 КУпАП є недійсними, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а тому огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, а не інспектором поліції чи лікарем КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради.

Крім того, в матеріалах справи не має жодних даних відносно того, що ОСОБА_1 був відсторонений від керування транспортним засобом, та те, що автомобіль залишений на місці події, жодних подібних приміток до протоколу немає. 08 березня 2024 року, після складання протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 продовжив виконувати наказ і завдання командира військової частини.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вважає, що усі зазначені обставини свідчать про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 08 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. За такого, до даних, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, як до доказу в розумінні ст.251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, слід відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту що, ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а протокол про адміністративне правопорушення є специфічним доказом у справі, оскільки за змістом ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається про вже вчинене правопорушення.

У даній справі під час складання матеріалів адміністративного провадження, правоохоронним органом не було зібрано достатньої кількості інших безспірних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а наявні в матеріалах справи докази цього не підтверджують.

Зазначено, що у випадку визнання судом ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, фактично позбавить військовослужбовця ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на один рік, і фактично підштовхне його або на адміністративне правопорушення при виконанні бойових завдань і розпоряджень командира військової частини - керування транспортними засобами під час позбавлення особи таких прав, що в свою чергу призведе до адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 КУпАП, або на непокору/відмову у виконанні вимог/наказів командира військової частини, що в свою чергу може бути кваліфіковане як адміністративне чи кримінальне правопорушення, оскільки Статут внутрішньої служби та Дисциплінарний статут Збройних Сил України покладають на військовослужбовця обов`язок беззастережного виконання наказів командира.

В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник Савченко В.С. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити. Також ОСОБА_1 наголошував на тому, що від медичного огляду відмовився, оскільки йому потрібно було виконати бойове завдання з доставки та отримання товару, що важливо як для захисту країни так і для збереження життя людей.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).

Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

При цьому, ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), якими є порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (п.4 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за №1452/735).

За такого наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

Як ст.266 КУпАП, так і Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду та Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції передбачають проведення огляду на стан сп`яніння як поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, так і лікарем у визначеному закладі охорони здоров`я.

Проте, Інструкція, яка визначає саму процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, деталізує процедуру такого огляду у залежності від виду сп`яніння.

Так, згідно пункту 12 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року за №1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 Розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Пункт 4 Розділу І Інструкції визначає ознаки саме наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, на відміну від п.3 Розділу І Інструкції, який визначає ознаки алкогольного сп`яніння.

Відповідно до положень п.7 Розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі наявності у поліцейського підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння, огляд такого водія поліцейським на стан сп`яніння на місці із використанням спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій в обов`язковому порядку направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення того, чи перебуває він в стані наркотичного сп`яніння та проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд звертає увагу на те, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці, який зазначається в протоколі про адміністративне правопорушення;

- вимоги поліцейського до такої особи (водія) пройти відповідно до встановленого порядку медичний огляд на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан сп`яніння.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №561229, який надійшов на розгляд до Ленінського районного суду міста Миколаєва та був складений 08 березня 2024 року, встановлено, що 08 березня 2024 року о 14 год. 30 хв. в місті Миколаєві по вулиці Херсонське шосе біля будинку №102, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, бліде обличчя. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в установленому законом порядку на що водій відмовився від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі КНП «ПОЦПЗ» МОР. Вказаним останній порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії водія ОСОБА_1 кваліфіковані поліцейським за ч.1 ст.130 КУпАП.

У протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

Правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не скористався, підписавши протокол без зауважень, зазначивши, що пояснення надасть у суді.

Виправлень протокол про адміністративне правопорушення не містить.

Отже, вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Матеріали даного провадження містять відеозапис події, який є доказом у справі, та який підтверджує обставини справи, які зафіксовані в протоколі про адміністративні правопорушення.

Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що під час спілкування із водієм працівником поліції, останнім, у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками наркотичного сп`яніння, було декілька разів запропоновано водію проїхати до медичного закладу для огляду на стан наркотичного сп`яніння. Водій попросив поліцейських трохи почекати поки він визначиться, а згодом відмовився від проходження медичного огляду, мотивуючи це тим, що в нього немає на це часу.

Отже, волевиявлення ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу, на відмову від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.

При цьому, з відеозапису не вбачається будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до відмови від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

До того ж, апеляційний суд звертає увагу на те, що у водія ОСОБА_1 після роз`яснення поліцейським порядку проходження огляду та можливих наслідків такого огляду, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак наркотичного сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду.

При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

До того ж, відеозапис події містить достовірні дані про дії водія ОСОБА_1 і поліцейських на момент зупинки транспортного засобу та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст.251 КУпАП. Більш того, інформація з відеозапису є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

При цьому, не є слушним доводи захисника, які зазначені в апеляційній скарзі, з приводу того, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . По-перше, з відеозапису, що наявний в матеріалах справи, убачається, що ОСОБА_1 знаходився за кермом автомобіля в той час, як до нього підійшли співробітники поліції, які в подальшому зверталися до нього виключно як до водія автомобіля, який зупинили, і він заперечень з цього не висловлював. По-друге, встановлено, що під час спілкування поліцейських з водієм, саме ОСОБА_1 (особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення) поводив себе як водій транспортного засобу, надавав документи на вимогу поліцейських, відповідав на їх запитання та не повідомляв про керування автомобілем іншою особою.

Також, апеляційний суд зауважує, що у ОСОБА_1 була можливість написати в протоколі про адміністративне правопорушення пояснення з приводу обставин порушення та зазначити про те, що він не керував транспортним засобом, однак останній таким правом не скористався.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно правомірності зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, та правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння. Окрім того, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що працівниками поліції порушено вимоги чинного законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Також, не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності і посилання захисника на неналежність доказу відеозйомки, оскільки, хоча відеозапис дійсно не відображає повного перебігу подій оформлення адміністративних матеріалів, але він містить достовірні дані про дії водія та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи та є допустимим доказом згідно положень ст.251 КУпАП.

Більш того, інформація, що міститься на відеозапису, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

До того ж, відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не було попереджено про відеозйомку, не ґрунтуються на вимогах ст.40 Закону України «Про національну поліцію», якою відповідних вимог не передбачено, та відхиляються апеляційним судом.

Не містять матеріали справи також доказів оскарження у встановленому законом порядку дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно проведеного службового розслідування, висновки якого могли би спростувати усвідомлений ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що відеофіксація керування та моменту зупинки транспортного засобу при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що працівниками поліції було порушено процедуру, яка передбачена ст.266-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки положеннями вказаної статті визначений порядок огляду, зокрема, військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.

Тобто, ст.266-1 КУпАП не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом.

Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст.266 КУпАП, отже при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 такий порядок порушений не був.

До того ж, щодо наявності (відсутності) у водія зовнішніх ознак сп`яніння, то вони можуть бути спростовані лише в один спосіб - проходженням водієм на вимогу поліцейського відповідного огляду у встановленому законом порядку. При цьому, висловлення підозри щодо знаходження водія у стані сп`яніння з перерахуванням таких ознак положення Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 відносить виключно до компетенції працівника поліції. Наявність чи відсутність обґрунтованості висловленої поліцейськими підозри спростовуються водієм виключно у встановлений законом спосіб.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 прав при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до ст.268 КУпАП, як то передбачено ст.256 КУпАП, оскільки само по собі таке недотримання поліцейським вимог цього положення закону, нормативних актів щодо порядку складання протоколів про адміністративні правопорушення (пункту 11 Розділу І Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 листопада 2015 року №1376, та пункту 2 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395), не свідчать про незаконність протоколу про адміністративне правопорушення. До того ж, жодним із вказаних нормативних актів не передбачена обов`язкова відеофіксація роз`яснення поліцейським особі, щодо якої складається протокол про адміністративне правопорушення, її прав. ОСОБА_1 , як зафіксовано на відео, зауважень стосовно його складання, зокрема щодо не роз`яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП, не виклав.

Щодо доводів апеляційної скарги на безпідставне посилання районним судом на акт огляду на визначення стану сп`яніння, якій не складався, то вказане не вплинуло на правильність вирішення справи по суті.

Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не відсторонили від керування транспортним засобом і в матеріалах справи немає будь-яких даних про його відсторонення, то слід зазначити, що ст.266 КУпАП в частині відсторонення водія від керування транспортним засобом не містить вимоги щодо долучення до матеріалів справи будь-яких даних, які б підтверджували цей факт.

Крім того, слід зазначити, що не відсторонення працівниками поліції водія від керування транспортним засобом не звільняє останнього від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, якщо така вина у вчиненні правопорушення доведена у встановленому законом порядку.

Не може бути достатньою підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності і посилання на невідповідність часу складення протоколу про адміністративне правопорушення та направлення для огляду на стан сп`яніння з часом, який зафіксований на відеозапису, оскільки вказане не спростовує винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, та не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він, як військовослужбовець, повинен виконувати саме накази командира, а не працівників поліції, не є слушними, оскільки відповідно до положень ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До того ж, як правильно констатував суд першої інстанції, з матеріалів справи не встановлено обставин, які, в разі наявності, могли б рахуватись як крайня необхідність.

При цьому, посилання апелянта на те, що позбавлення його права керування автомобілем буде перешкоджати йому в належному виконанні бойових завдань при проходженні служби в лавах ЗСУ, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки санкція за вчинене ОСОБА_1 правопорушення передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає застосування альтернативного стягнення.

Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки сам факт відмови від проходження медичного огляду в медичній установі утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

За такого, при вирішенні справи, в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, водій ОСОБА_1 , реалізуючи своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено.

Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.33 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Савченко Вікторії Сергіївни залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова