Номер провадження: 33/813/2633/24
Номер справи місцевого суду: 504/2123/24
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Слаблюка Василя Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.10.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 29.04.2024 об 20:28 год по вул.Учительська, с. Фонтанка Одеського району Одеської області керував автомобілем KIA Sorento, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (підвищена жвавість та рухливість ходи, почервоніння обличчя, поведінка, яка не відповідає обстановці) від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Слаблюк В.М. в інтересах ОСОБА_2 просив скасувати постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.10.2024 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зокрема послався на те, що:

- з матеріалів справи не вбачається допущення ОСОБА_2 будь-яких порушень ПДР, за які слід було його зупинити. Безпідставна зупинка є незаконною, тому всі подальші вимоги поліцейського водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи не можуть бути належними та допустимим доказами у справі, з огляду на позицію Верховного Суду у постанові від 15.03.2019 у справі №686/11314/17;

- в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом ОСОБА_2 за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_2 не керував транспортним засобом та не виконував функції водія;

- відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є цілісним та починається з опитування ОСОБА_2 працівниками поліції, однак не долучено відео зі складання протоколу та як ОСОБА_3 повідомляє про керування нею транспортним засобом. Відео, що не зазначені в протоколі, на яких відсутній час та дата їх виготовлення, може вказувати на їх фальсифікацію. Наявні в матеріалах справи відеозаписи не є належним доказом у справі;

- наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія належним чином не оформлене, зокрема не зазначено назву медичного закладу, серія та номер протоколу, згідно якого його було видано, тому не є належним доказом у справі;

- судом не враховано, що ОСОБА_2 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тільки неодноразово повідомляв, що не керував транспортним засобом, тому відсутня відмова від проходження огляду;

- судом не враховано, що працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення з особистої неприязні до ОСОБА_2 .

В судовому засіданні захисник Слаблюк В.М. в інтересах ОСОБА_2 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, яка притягається до відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №468359 від 29.04.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_2 29.04.2024 о 20:28 по вул.Учительська в с. Фонтанка Одеського району Одеської області керував автомобілем KIA Sorento, номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (підвищена жвавість та рухливість ходи, почервоніння обличчя, поведінка яка не відповідає обстановці) від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, що зафіксовано на технічний засіб відеозапису,а саме нагрудний персональний відеореєстратор №000134, чим порушим вимоги п.2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від підпису та надання пояснень ОСОБА_2 відмовився, що зафіксовано у протоколі;

- відеозаписами з портативного відеореєстратора нагрудної камери поліцейського та камер спостереження, якими зафіксовано рух транспортного засобу KIA Sorento, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , особу якого було встановлено за паспортом. У транспортному засобі не працював задній правий габаритний ліхтар, що стало підставою для переслідування авто та подальшої зупинки. Причина зупинки була наголошена поліцейським водієві. Під час спілкування інспектора поліції з водієм, у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, тому запропоновано водієві пройти в установленому законом порядку медичний огляд. На вказану пропозицію поліцейського ОСОБА_2 наполягав, що він не є водієм, що транспортний засіб припарковано, а він з дівчиною в автомобілі спілкувались. Поліцейським було пред`явлено на ознайомлення ОСОБА_2 відеофіксацію руху транспортного засобу та неодноразово запропоновано проїхати до медзакладу для проведення огляду на стан сп`яніння, на що останній, наполягаючи, що він не їхав за кермом та є пасажиром, покинув місце події;

- направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я від 29.04.2024, в якому зазначені виявлені ознаки сп`яніння.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід зазначити, що до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії (ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону).

За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

За положеннями п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, водій зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені Законом України "Про дорожній рух" і Правилами дорожнього руху, зокрема передбачений вказаним законом обов`язок виконувати розпорядження поліцейського, яке він дає на підставі цих Правил чи інших нормативних актів. Одним із таких розпоряджень поліцейського є вимога пройти саме медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.

За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан наркотичного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 4 розділу 1 Інструкції визначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, такими ознаками є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), якими є порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.

За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані наркотичного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.

Отже, законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення.

Нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на стан сп`яніння.

Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За положеннями пункту 8 Порядку від 17.12.2008 №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу 1 Інструкції).

Проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має обов`язково відбуватись у закладі охорони здоров`я, оскільки відповідно до положень п.7 розділу 3 Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Будь-якого іншого способу проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, окрім як у закладі охорони здоров`я з обов`язковим проведенням лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу чинним законодавством не передбачено.

У випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п.2.5 ПДР України. Вказане було роз`яснено працівниками поліції ОСОБА_2 , що підтверджується відеозаписами.

У виконання вимог ч.2 ст.266 КУпАП до матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудної камери поліцейського щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 , а також відео з камер зовнішнього спостереження.

Оглянуті відеозаписи дають можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає їх як належний та допустимий доказ у справі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис з камер відеоспостереження є неналежним доказом, оскільки такі твердження нічим не обґрунтовані. До того ж чинне законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає процесуального порядку збирання доказів, адже таке здійснюється не у межах слідчих чи оперативних дій.

Наявними відеозаписами чітко зафіксований факт керування ОСОБА_2 , особу якого встановлено згодом за паспортом, транспортним засобом, переслідування його поліцейськими, зупинки транспортного засобу, виявлення поліцейським у ОСОБА_2 ознак наркотичного сп`яніння, пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння в встановленому порядку в медзакладі та фактична відмова від проходження огляду. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.

Під час дослідження відеозаписів з нагрудної камери поліцейських суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на них послідовно зображені події, які хронологічно продовжують одна одну та дані події не містять розриву у часі, що свідчить про безперервність проведення відеозйомки, хоча на диску вона записана у виді окремих файлів. Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли не є підставою для скасування рішення суду. Наявний відеозапис в цілому відображає послідовність дій поліцейських, відео здійснювалось безперервно. Сумнівів щодо достовірності та допустимості відеозапис не викликає, оскільки на ньому відображено подію, що зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення. Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису судом не встановлено. Відсутність відеофіксації складання протоколу про адміністративне правопорушення обумовлено залишенням ОСОБА_2 місця події, після повідомлення поліцейського про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та не спростовує правильність висновку суду про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. При цьому, не виконання водієм вимог поліцейського щодо проведення такого огляду, не свідчить про виконання ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, оскільки вказаним пунктом передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а у даному випадку водій не пройшов такого огляду, незважаючи на те, що працівниками поліції були створені умови для проведення огляду.

Формальне невисловлення водієм згоди на проходження огляду, без вчинення ним всіх передбачених законом необхідних дій, не свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Тому за встановлених обставин, посилання сторони захисту на відсутність висловлення ОСОБА_2 відмови від проходження огляду не приймаються до уваги суду.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність зупинки апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

З оглянутих судом відеозаписів вбачається, що переслідування транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та наступна зупинка вказаного транспортного засобу здійснені за непрацюючий на транспортному засобі заднього правого габаритного ліхтаря, про що було повідомлено водія після зупинки транспортного засобу.

Крім того, з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Положення Інструкції пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.

Посилання апелянта на упередженість дій працівників поліції є припущеннями. У випадку незгоди з причинами зупинки працівниками поліції ОСОБА_2 мав можливість в порядку визначеному п.п. д) п.2.14 ПДР України оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_2 у встановленому порядку дій працівників поліції.

Посилання апелянта на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 у справі № 718/1824/22 не приймається судом до уваги, оскільки не має преюдиційого значення для суду під час розгляду цієї справи. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом (ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у адміністративній справі № 686/11314/17. не беруться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 686/11314/17 розглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася оскарження дій інспектора патрульної поліції щодо складання постанови про адміністративне правопорушення та накладення на особу адміністративного стягнення за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. У справі, що наразі переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а не правомірність дій поліцейського з його зупинки.

Доводи апелянта щодо відсутності фіксації факту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Факт керування автомобілем ОСОБА_2 при обставинах, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у справі.

Так, відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, і протоколом про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення складений у відповідності до норм ст.256 КУпАП, уповноваженою державою особою у відповідності до вимог Інструкцій, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», зауважень до нього подано не було.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_2 :

- перебував за кермом автомобіля, який належить йому на праві власності та керував ним, виходив з автомобіля для здійснення заправки авто та під час зупинки авто по приїзду поліцейських, вийшов з автомобіля з місця водія;

- після зупинки транспортного засобу не зазначав про керування транспортним засобом іншим водієм, зокрема ОСОБА_3 . При цьому, на відео не вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на місці події, а посилання на неповний відеозапис не підтверджено жодним належним та допустим доказом у справі;

- керування ОСОБА_2 транспортним засобом також зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення від 29.04.2024, який в розумінні положень ст.251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Наведене в сукупності свідчить про керування ОСОБА_2 транспортним засобом в день події.

Посилання сторони захисту на керування транспортним засобом ОСОБА_3 , яка була допитана місцевим судом в якості свідка, не прийнято до уваги. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що така версія була створена після складання протоколу та з метою уникнення відповідальності, з огляду на те, що під час зафіксованого на відеозапис спілкування із поліцейськими ОСОБА_2 жодного разу не повідомляв про те, що за кермом під час руху була ОСОБА_3 та що лише після зупинки автомобіля вони помінялись місцями. Зазначене свідчить про те, що заперечення ОСОБА_2 проти керування транспортним засобом є виключно лінією захисту з метою уникнення покарання.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного оформлення направлення на огляд водія не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на таке.

Системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку, дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не складається поліцейським у разі зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом. Слід звернути увагу, що дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. При цьому ОСОБА_2 фактично відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я.

Крім того, сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що неповне заповнення вказаного направлення при встановлених обставинах не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги щодо особистої неприязні працівників поліції до ОСОБА_2 ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодним належним та допустим доказом.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог ст.245 КУпАП та дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_2 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_2 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилась нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Отже, враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційних скарг. Застосований місцевим судом до ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко