Номер провадження: 33/813/1863/24
Номер справи місцевого суду: 522/2205/24
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кострицький В.В., за участю: секретаря судового засідання Пухи А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гармаша Михайла Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року по адміністративному правопорушенню передбаченому ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір у розмірі 605,60 грн..

Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №733201 від 23.01.2024 року вбачається, що 23.01.2024 року о 23.08 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом електросамокат Jet №202265 в м. Одеса по вул. Середньофонтанська №1, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України.

.

Короткий виклад вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною постановою адвокатГармаш М.Ю.подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 29.05.2024 року, а провадження у справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення ААД №733201 від 23.01.2024 року поліцеськими було складено з порушеннями, а саме відомості про відмову від проходження процедури на стан алкогольного сп`яніння передбачені п.2.5 ПДР України, не обґрунтовано наявним матеріалом відеозапису , щодо дотримання процедури відмови, що передбачає як і відмову від проходження тесту за допомогою газоналізатору Драгер так і в медичному закладі. Також зазначали, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки, щодо проставлення у направленні, наявного в матеріалах справи , відомостей та особистий підпис щодо доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я .

Зазначали, що в діях ОСОБА_1 відсутній об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за кваліфікацією ч.1 ст. 130 КУпАП, так як було поліцейськими було порушено процедуру відмови ОСОБА_1 від проходження процедури на встановлення стану алкогольного сп`яніннящо передбачено ст. 266 КУпАП. Також вважали, що ознаки сп`яніння ОСОБА_1 зафіксовані поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають матеріалам відеозапису, а судом першої інстанції такі факти було проігноровано та помилково притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 .

Вважали, що поліцейськими по відношенню до ОСОБА_1 було застосовано елементи провокації правопорушення, через психологічний примус та схиляння ОСОБА_1 висловити відмову від проходження процедури освідування на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Зазначали, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, так як не було залучено свідків під час оформлення адміністративних матеріалів, через нічітке формулювання інкримінованого правопорушення, у зв`язку з чим вважали його недійсним, а протокол недопустимим доказом вини ОСОБА_3 ..

Також вважали, що направлення на проходження процедри освідування наявне в матеріалах справи не скаладалось поліцеськими у присутності ОСОБА_1 , оскільки на відеозапису встановлено відусність ознайомлення останнього зі змістом вищевказаного направлення, крім того вважали порушенням з боку поліцеських, щодо зазначення інформації про доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я. Тому враховуючи вищевикладені обставини вважали, що направлення вказує на відсутність події адміністративного правопорушення. Також звертали увагу, що після відмови від драгеру на відео не зафіксовано пропозиції проведення огляду в закладі охорони здоров`я.

Зазначали, що ОСОБА_1 здійснював керування електросамокатом, технічні характеристики потужності двигуна якого за матеріалами справи відсутні, що не вимагає від ОСОБА_1 передбаченими п.1.10 ПДР України мати посвідчення водія відповідної категорії, що на їх думку виключає застосування санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами навіть у разі встановлення складу правопорушення, що судом першої інстанції було помилково застосовано по відношенню до ОСОБА_1 ..

Позиція апеляційного суду

Заслухавши пояснення адвоката Гармаша М.Ю., ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Системний аналіз законодавства, що регулює виниклі правовідносини, свідчить про те, що законодавцем встановлено обов`язковість використання під час проведення ним огляду особи на стан сп`яніння технічних засобів відеозапису, і лише в разі неможливості їх застосування - фіксування результатів огляду у присутності двох свідків.

Вказане також свідчить про надання такому доказу як відеозапис з нагрудної камери (відеорегістратора) ознак найважливішого доказу для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 5 розд. ІІ «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначає Інструкція, затверджена наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Відповідно до пунктів 2, 6, 7 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п. 6 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно п. 7 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

Відповідно до ч. 2 п. 9 "Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", що затверджений постановою КМУ від 17.12.2008 № 1103, зі змінами, працівники поліції забезпечують доставку осіб, які мають бути оглянуті, до найближчого закладу охорони здоров`я, не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, утворює самостійний склад, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважав доведеною його вину зібраними в справі доказами, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №733201 від 21.01.2024 року,

- відеозаписом нагрудних боді-камер поліцеських;

-направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.01.2024 року (а.с.4).

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Апеляційним судом перевіряючи мотиви з яких виходив суд першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, на підставі яких суд зробив вірний висновок про доведеність вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення, з яким погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок суду об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими судом доказами в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення ААД №733201 від 23.01.2024 року, згідно якого 23.01.2024 року о 23.08 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом електросамокат Jet №202265 в м. Одеса по вул. Середньофонтанська №1, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; виражене тремтіння пальців рук; поведінка, що не відповідає обстановці. ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР України.

Відповідно до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 23.01.2024 року (а.с. 4).

Відеозаписом, яким підтверджується досліджені вище обставини адміністративного правопорушення вчиненим ОСОБА_2 , та відповідно до якого зафіксовано , що останній неодноразово підтвердив той факт, що вживав алкогольні напої, останньому неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та проходження альтернативного огляду в закладі здоров`я.

Сукупність вищевказаних доказів підтверджують те, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом електросамокатом з ознаками алкогольного сп`яніння та на вимогу поліцейського фактично своїми діями та поведінкою відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що протокол про адміністративне правопорушення ААД №733201 від 23.01.2024 року поліцейськими було складено з порушеннями, а саме відомості про відмову від проходження процедури на стан алкогольного сп`яніння передбачені п.2.5 ПДР України, не обґрунтовано наявним матеріалом відеозапису, щодо дотримання процедури відмови, що передбачає як і відмову від проходження тесту за допомогою газоналізатору Драгер так і в медичному закладі, апеляційний суд вважає не слушними, так як такі доводи спростовано матеріалами відеозапису наявного в матеріалах справи, з якого вбачається, що ОСОБА_2 неоднаразово відмовлявся від проходження процедури на стан виявлення сп`яніння, до того ж дії полейських оскаржувались стороною захисту, але було відмовлено в притягненні поліцейських до відповідальності у встановленому законом порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки, щодо проставлення у направленні, наявного в матеріалах справи , відомостей та особистий підпис щодо доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, є такими, що не заслуговують на задоволення, адже суперечать змісту наявного направлення в матеріалах справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення за кваліфікацією ч.1 ст. 130 КУпАП, так як було поліцейськими було порушено процедуру відмови ОСОБА_1 від проходження процедури на встановлення стану алкогольного сп`яніння що передбачено ст. 266 КУпАП, не є слушними через суперечливість із наявними доказами у матеріалах справи, а саме відеозапису. До того ж дії полейських оскаржувались стороною захисту, але було відмовлено в притягненні поліцейських до відповідальності у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги, що ознаки сп`яніння ОСОБА_1 зафіксовані поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення не відповідають матеріалам відеозапису, а судом першої інстанції такі факти було проігноровано та помилково притягнуто до відповідальності ОСОБА_1 , не заслуговують на задоволення, адже суперечать наявним зібраним доказам у справі, яким судом першої інстанації надано належної оцінки, адже відповідно відеозапису ОСОБА_1 окрім наявних ознак алкогольного сп`яніння пояснював, що дійсно перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги, що поліцейськими по відношенню до ОСОБА_1 було застосовано елементи провокації правопорушення, через психологічний примус та схиляння ОСОБА_1 висловити відмову від проходження процедури освідування на виявлення стану алкогольного сп`яніння, не є слушними так як дії полейських оскаржувались стороною захисту, але було відмовлено в притягненні поліцейських до відповідальності у встановленому законом порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що направлення на проходження процедри освідування наявне в матеріалах справи не скаладалось поліцеськими у присутності ОСОБА_1 , оскільки на відеозапису встановлено відсутність ознайомлення останнього зі змістом вищевказаного направлення, крім того, вважали порушенням з боку поліцеських, щодо зазначення інформації про доставлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я, апеляційним судом сприймається як суперечливий, так як спростовуються наявною інформацією з відеозапису . А доводи, що направлення вказує на відсутність події адміністративного правопорушення не заслуговує на задоволення, через не спростування наявних належних та допустимих доказів у справі. Щодо доводів, що після відмови від драгеру на відео не зафіксовано пропозиції проведення огляду в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд вважає, що поведінка ОСОБА_1 спрямована на ухилення від відповідальності, та вбачаючи неодноразову, чітку відмову від проходження процедури на стан алкогольного сп`яніння не спростовують наявності складу адміністративного правопорушення інкримінованого останньому.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 здійснював керування електросамокатом, технічні характеристики потужності двигуна якого за матеріалами справи відсутні, що не вимагає від ОСОБА_1 передбаченими п.1.10 ПДР України мати посвідчення водія відповідної категорії, що на їх думку виключає застосування санкції у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами навіть у разі встановлення складу правопорушення, що судом першої інстанції було помилково застосовано по відношенню до ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає не слушними у зв`язку із безальтернативною санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Досліджені та перевірені судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п. 1.3 ПДР).

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Отже, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами дослідженими в їх сукупності та з точки зору їх достатності під час розгляду матеріалів адміністративної справи.

Доводи ж апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди ОСОБА_4 зі складенням щодо нього протоколу та ухваленням постанови судом.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови суду і закриття провадження по справі з наведених в апеляції мотивів апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 22 липня 2024 року.

Суддя

Одеського апеляційного суду В.В. Кострицький