ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024Справа №607/24589/24

27 листопада 2024 року м.Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Черніцька Ірина Миколаївна, розглянувши матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1

за ст. ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2024 року о 16 год 35 хв. по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який припаркував водій ОСОБА_2 . У результаті дорожньотранспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України.

Крім цього, ОСОБА_1 будучи причетним до даної дорожньо-транспортної пригоди, самовільно залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) ПДР України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується його підписом у протоколах про адміністративні правопорушення у графах «Підпис особи, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи». Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП та строки розгляду справи, вважаю, що розгляд справи можна провести у відсутності ОСОБА_1 .

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається , в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

В силу вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Положеннями ст. 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з вимогами п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимог п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

В силу вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В силу вимог пункту 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положеннями пункту 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Вимогами статті 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно з вимог статті 122-4 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Об`єктом адміністративного проступку за статтею 122-4 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у залишенні водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. При цьому, такі дії мають вчинятися свідомо з метою покинення місця ДТП.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини та мотивом нехтування забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Залишенням місця дорожньо-транспортної пригоди є дії учасника дорожньо-транспортної пригоди, спрямовані на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння.

Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у порушені вищенаведених Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП доведена матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, а саме:

-даними, як містяться у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №172590 від 13 листопада 2024 року та серії ЕПР1 №172597 від 13 листопада 2024 року;

-схемою місця ДТП, яка сталася 08 листопада 2024 року о 16 год 35 хв. по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль. На вказаній схемі ДТП зафіксовано місце розташування транспортного засобу «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 та інші обставини дорожньо-транспортної пригоди. Зі змісту вказаної схеми вбачається, що у транспортного засобу «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 наявні пошкодження: заднього правого габаритного ліхтаря, який розбито;

-письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 08 листопада 2024 року, згідно з якими останній повідомив, що 07 листопада 2024 року близько 19 год 55 хв. він припаркував транспортний засіб «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль. 08 листопада 2024 року близько 17 год 05 хв. ОСОБА_3 повідомив йому, що став свідком подій за участю вантажного автомобіля білого кольору, який виїжджаючи з прилеглої території, зачепив його автомобіль. Після цього водій білого автомобіля вийшов з нього, пішов у магазин, запитав свідка дані власника транспортного засобу та покинув місце події;

-письмовими поясненнями ОСОБА_4 від 08 листопада 2024 року, згідно з якими останній повідомив, що 08 листопада 2024 року близько 16 год 40 хв. він чув звук удару, коли водій вантажного автомобіля розвертався. Надалі до нього в магазин по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль зайшов чоловік, який запитав чи він знає власника автомобіля припаркованого біля магазину, на що він відповів, що не знає;

-письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 13 листопада 2024 року, згідно з якими останній повідомив, що 08 листопада 2024 року близько 16 год 30 хв. по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль він керував транспортним засобом «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 . Під час розвороту він міг не врахувати габарити автомобіля та допустити наїзд на припаркований автомобіль «Renault» сірого кольору. Після чого намагався отримати інформацію про власника вказаного транспортного засобу та зайшов в сусідній магазин. Не дізнавшись інформації про власника, враховуючи незначні пошкодження автомобіля, поїхав з місця події.

Дослідивши в судовому засіданні вищенаведені докази, у тому числі схему місця ДТП, протокол огляду транспортного засобу, долучені письмові пояснення, суд доходить висновку, що водій ОСОБА_1 08 листопада 2024 року о 16 год 35 хв. по вул. Вільхова, 2 у м. Тернопіль, керуючи транспортним засобом «Renault Master», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль «Renault Megane Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , який припаркував водій ОСОБА_2 . У результаті дорожньотранспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Відтак, порушення водієм ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 (б), 13.1 ПДР України знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, яка мала місце 08 листопада 2024 року.

Крім цього, ОСОБА_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, в порушення вимог п. 2.10 (а) ПДР України, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди, а продовжив рух, що підтверджується його письмовими поясненнями, які знаходиться в матеріалах справи.

За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4 КУпАП - залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, та ст. 124 КУпАП порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у відповідності до ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, за більш серйозне правопорушення.

При обранні адміністративного стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність, у зв`язку з цим, вважає за доцільне обрати ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті 122-4 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення.

Таким чином, у відповідності до положень п. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 40-1, 122-4, 124, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень у дохід держави.

Штраф має бути сплачений ОСОБА_1 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У випадку несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення із ОСОБА_1 стягується подвійний штраф.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Суддя Черніцька І.М.