Провадження № 3/638/7989/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О.В., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов від Чугуївського РУП з превентивної діяльності ГУНП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

ВСТАНОВИВ:

До Дзержинського районного суду надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) за правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП.

У судове засідання 28.11.2024 ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, причини неявки не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи, ознайомлення із матеріалами справи не звертався.

Потерпіла ОСОБА_2 , повідомлена про розгляд справи належним чином.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Верховний Суд в пункті 34 постанови від 12 березня 2019 року по справі № 910/9836/18 зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Виходячи з вище зазначених правових норм, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, що сприятиме досягненню завдань, визначених статтею 245 КУпАП та розгляду справи в межах строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №260733 від 11.11.2024, 11.11.2024 о 01 год. 37 хв. за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння вчинив домашнє насильство стосовно ОСОБА_2 , чим спричинив психологічний тиск та завдав шкоду психічному здоров`ю останньої, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з частиною першою статті 173-2 КУпАП.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозиція частини першої статті 173-2 КУпАП встановлює вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Під психологічним насильством, відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону, розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство, згідно пункту 17 частини першої статті 1 Закону, є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині першій статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

З матеріалів справи, а саме протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.11.2024 та письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 прийшов до своєї співмешканки ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння, поводився агресивно, розбив ванну та туалет, ображав її лайкою.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, повністю підтверджується доказами у їх сукупності:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №260733 від 11.11.2024;

- рапортом помічника чергового Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області від 11.11.2024;

- рапортом співробітника Чугуївського РУП з превентивної діяльності ГУНП в Харківській області від 11.11.2024;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 11.11.2024;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11.11.2024;

- поясненнями ОСОБА_1 від 11.11.2024;

- поясненнями ОСОБА_2 від 11.11.2024.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до статтей 33-35 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність та те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно зі статтею 34 КУпАП не встановлено.

Обставиною, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення, згідно зі статтею 35 КУпАП, є вчинення правопорушення в стані сп`яніння.

Санкція частини першої статті 173-2 КУпАП передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Враховуючи викладене, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у розмірі 605,60 грн покладається на ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 33-35, 173-2, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн.

Реквізити для сплати штрафу та судового збору розміщені на офіційному веб-сайті Дзержинського районного суду м. Харкова у розділі «Громадянам», підрозділ "Сплата штрафів" (веб-адреса сторінки: https://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/).

На підставі статті 40-1 КУпАП стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту її проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Штраф вноситься порушником в установу банку України та має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу зазначеного у цій постанові.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.В. Малахова