ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 371/1550/23

Провадження № 33/824/5248/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: буд. АДРЕСА_1 , працює в СТОВ «Агросвіт», різноробочий, за ч. 4 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 483868 від 14.10.2023, ОСОБА_1 14.10.2023 о 19 год. 00 хв. в с. Карапищі, вул. Поштова, 20 керував автомобілем ВАЗ-21061 д.н.з. НОМЕР_2 , будучи причетним до дорожньої транспортної пригоди, вживав алкогольні напої до проведення огляду на стан сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу газоаналізатора Drager 6810. Показник приладу 3,03% з яким водій був не згідний. Виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я, результат огляду 2,350 %. Чим порушив вимоги п. 2.10 (є) Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 130 КУпАП.

Миронівський районний суд Київської області постановою від 14 жовтня 2024 року визнав ОСОБА_1 винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та застосував до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки; стягнув на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 24 жовтня 2024 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки справу розглянуто за його відсутності в період хвороби під час перебування на лікарняному. При прийнятті рішення судом не враховані обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи.

Указує, що в матеріалах справи відсутнє письмове направлення ОСОБА_1 на огляд до закладу охорони здоров`я. Примірник такого направлення йому не вручався, що є порушенням Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015.

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння складений лікарем о 20:50 год, проте на відео зафіксовано знаходження ОСОБА_1 в закладі охорони здоров`я о 22:01 год, тобто висновок був складений ще до того як ОСОБА_1 було доставлено в заклад охорони здоров`я.

У Висновку відсутня назва закладу охорони здоров`я, у якому ОСОБА_1 було проведено освідування, відсутні дані що містяться в акті медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, зокрема номер, дата та час складання, немає печатки на висновку та дати та часу направлення ОСОБА_1 на огляд, що також є порушенням Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015.

Наголошує на недопустимості протоколу про адміністративне правопорушення, який було складено о 19:45 год, оскільки в ньому міститься посилання на висновок, який складено о 20:50 год, а також в ньому відсутня відмітка про долучення до нього диску з відеозаписом, про назву та номер технічного приладу, на який здійснено цей відеозапис, а тому останній здобутий з порушенням Наказу № 1395, Наказу № 1026 та ст. 251 КУпАП та не може бути належним та допустимим доказом у справі через невідоме походження, а також через відсутність електронного цифрового підпису на ньому.

Звертає увагу на порушення поліцейським вимог п. 4, 5 Розділу ІІ Наказу № 1026, оскільки під час здійснення ним повноважень, він не здійснював безперервної відео зйомки з використанням портативного реєстратора, внаслідок чого відсутні відеозаписи того, що відбувалося 14.10.2023 з 19:00 год. до 22:02 год.

Зазначає про порушення права ОСОБА_1 на захист внаслідок необґрунтованої відмови суду першої інстанції призначити експертизу відео-, звукозаписів, незабезпечення допиту працівника поліції ОСОБА_2 як свідка, та розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 в період лікарняного та після повідомлення про розірвання договору із захисником і необхідності укладення нового договору та відсутності відомостей про його повідомлення про дату, час та місце судового засідання.

Вважає, що станом на день винесення постанови закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 270 КУпАП останнім днем строку, який має закінчитися з настанням певної події, є день, що передує дню вказаної події. Протокол складено 14 жовтня 2023 року, а постанова суду першої інстанціях винесена 14 жовтня 2024 року, тобто на момент прийняття постанови закінчився строк притягнення до адміністративної відповідальності, що є підставою для закриття провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Невкритий В.М. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у ній. ОСОБА_1 додатково суду пояснив, що насправді після ДТП пив лише барбовал для заспокоєння через отриманий стрес, проте на відео сказав шо вживав алкоголь.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина підтверджується сукупністю зібраних та наявних у справі доказів, досліджених у судовому засіданні, а саме:

-протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД№ 483868 від 14.10.2024 відповідно до якого ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21061 д.н.з. НОМЕР_2 , будучи причетним до дорожньої транспортної пригоди, вживав алкогольні напої до проведення огляду на стан сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу газоаналізатора Drager 6810. Показник приладу 3,03% з яким водій був не згідний. Виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я, результат огляду 2,350 % (а.с.4);

- талоном приладу «Драгер», з якого вбачається результат перевірки водія на стан алкогольного сп`яніння, який зафіксовано 3,03% (а. с 4а);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 14.10.2023, результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 проба позитивна 3,03% (а. с. 5);

- висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів що знижують увагу та швидкість № 300 від 14.10.2023 перебував в алкогольному сп`янінні (а. с. 6 );

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , у яких зазначено, що 14.10.2023 близько 19.40 йому було запропоновано бути свідком під час огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 який здійснив ДТП та повідомив, що вживав алкоголь в автомобілі після ДТП. Водій був згідний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння газоаналізатору alkotest Drager 6810. Після проведення огляду прилад показав 3,03 % проміле водій з результатами тесту не погодився, виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я (а. с. 7);

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , у яких зазначено, що 14.10.2023 близько 19.40 йому було запропоновано бути свідком під час огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 який здійснив ДТП та повідомив , що вживав алкоголь в автомобілі після ДТП. Водій був згідний пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння газоаналізатору alkotest Drager 6810 .Після проведення огляду прилад показав 3,03 % проміле водій з результатами тесту не погодився, виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я (а. с. 8);

- Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № П 51 ОМ 0126 083 23 чинний до 15.02 2024 (а. с. 9);

- актом огляду тимчасового затримання транспортного засобу від 14.10.2023 (а. с. 10);

- схемою місця ДТП, яка сталася 14.10.2023 об 19.03 Обухівський район с. Карапиши вул. Поштова 20 (а. с. 11);

- рапортом від 14.10.2023 отримана заява та зареєстровано ЄС за № 4064 від 14.10.2023 як ДТП (а. с. 12);

- копією посвідчення водія ОСОБА_1 (а. с. 13);

- копією протоколу серії ААД № 483867 від 14.10.2023, відповідно до якого с. Карапиши вул. Поштова 20 гр. ОСОБА_1 керував авто ВАЗ - 21061 н. з 094-92КК не вибрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем SCODA - OKTAVIA н.з. НОМЕР_3 який був припаркований на узбіччі. Унаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.2.3 ( б) 12.1 ст.124 (а. с. 14).

Також вважав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.130 КУпАП, підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи(а. с. 16).

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, причетність до ДТП та вживанням ним алкоголю після ДТП апелянтом в апеляційній скарзі не заперечувалася.

Доводи апеляційної скарги зводяться до процесуальних порушень, допущених зі сторони поліцейських, що, на думку апелянта, призводить до недопустимості доказів, які містяться в матеріалах справи, та процесуальних порушень суду першої інстанції, допущених ним під час розгляду справи в районному суді. Проте погодитися із такими доводами скаржника апеляційний суд не може та відхиляє їх як безпідставні та необґрунтовані з огляду на таке.

Щодо порушення права ОСОБА_1 на захист.

Стверджуючи про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_1 на захист, останнім зазначається, що:

1) суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 в період його непрацездатності та необхідності залучення нового захисника, яких належним чином не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи;

2) суд не допитав працівника поліції;

3) суд відмовив у призначенні експертизи відео-, звукозаписів.

Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційний суд враховує таке.

Щодо розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .

У матеріалах справи містяться медичні висновки № ХР7Х-74АВ-2РС4-К3АХ від 31.07.2024 (а. с. 120), № ЕР7К-9А7Р-57СС-У89В від 08.08.2024 (а. с. 122) № H4T3-76BK-TT74-7T6M від 09.10.2024 (а. с. 130, 137), на які посилається ОСОБА_1 як на докази перебування на лікарняному.

Апеляційний суд звертає увагу, що в указаних висновках зазначено, що «пацієнт - ідентифікований», при цьому будь-яких інших відомостей, які дозволили б суду ідентифікувати та констатувати належність цих висновків саме до ОСОБА_1 вони не містять.

Апеляційний суд звертає особливу увагу на те, що в матеріалах справи міститься недостовірна інформація щодо ідентифікаційного коду (реєстраційного номеру облікової картки платників податків) ОСОБА_1 .

Так, у клопотаннях зазначено, що РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_4 (а. с. 27, 42, 54). При спробі перевірки дійсності долучених до матеріалів справи висновків, система видає помилку ідентифікації, що свідчить про відсутність комбінації такого РНОКПП та номеру висновку про непрацездатність. Натомість роз шифровка вказаного РНОКПП дозволяє встановити, що він належить особі чоловічої статі 14.11.1980 року народження, а ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його РНОКПП, як встановлено в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, - .

Наведені обставини свідчать про введення суду першої інстанції в оману та неможливість ним через це перевірити дійсність висновків, які надавалися ОСОБА_1 .

Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 розірвав договір зі своїм захисником - ОСОБА_5 , який надавав йому правничу допомогу з 21 листопада 2023 року, 09 жовтня 2024 року (а. с. 132, 139). При цьому, як вбачається з матеріалів справи судова повістка про виклик на судове засідання 10 жовтня 2024 року була сформована та надіслана ОСОБА_1 та його захиснику - 08 жовтня 2024 року (а. с. 127-128).

Таким чином, ОСОБА_1 розірвав договір зі своїм захисником ОСОБА_5 одразу після визначення передостанньої дати судового засідання та якраз перед закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч. 6 ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що такі дії ОСОБА_1 свідчать про намагання ним затягнути розгляд справи до закінчення строків накладення адміністративного стягнення, аби в такий спосіб уникнути адміністративної відповідальності, за фактичного визнання вчинення правопорушення.

На підтвердження вищенаведеного апеляційний суд звертає особливу увагу на те, що в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції як захисник Шаповала А.В. брав участь саме ОСОБА_5 , що беззаперечно свідчить про правильність кваліфікації процесуальної поведінки ОСОБА_1 в суді першої інстанції як недобросовісної та спрямованої на уникнення відповідальності через затягування процесу.

За таких обставин, враховуючи, що присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 130 КУпАП не є обов`язковою за приписами ч. 2 ст. 268 КУпАП, а правова позиція ОСОБА_1 була викладена ним у письмовому вигляді, суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 з метою недопущення пропуску строків накладення адміністративного стягнення.

Щодо недопиту працівників поліції

Відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Аналіз клопотання про виклик та допит працівника поліції (а. с. 103), дозволяє встановити, що характер питань, які захисник Шаповала А.В. вважав за необхідне поставити поліцейському, який складав протокол щодо ОСОБА_1 , стосуються заперечень щодо змісту такого протоколу, недоліків долученого до матеріалів справи відеозапису та виконання вимог підзаконних нормативно-правових актів, зокрема Інструкції У 1452/735.

Апеляційний суд зауважує, що вирішення вказаних питань перебуває в повноважені суду, що розглядає справу, а матеріалів справи достатньо аби вирішити заявлені захисником питання без допиту поліцейського, який складав протокол.

За таких обставин необхідності в допиту поліцейського для правильного вирішення цієї справи не було, стороною захисту не наведено, які саме відомості міг повідомити поліцейський та щодо яких обставин це мало б значення, а тому суд першої інстанції не порушив право ОСОБА_1 на захист не допитавши такого поліцейського.

Безпідставність вказаного клопотання підтверджується також і тим, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 про допит поліцейського не клопотав, у своїх поясненнях про невстановлені через не допит обставини не говорив.

Щодо відмови суду в призначенні експертизи відео-, звукозаписів

Відповідно до ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації.

Як вбачається зі змісту клопотань про призначення експертизи (а. с. 42, 54), необхідність в призначенні експертизи відео-, звукозаписів у цій справі захисник ОСОБА_1 пояснював головним чином фактом переривання відеозапису, що долучений працівниками поліції.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт переривання відеозапису, його фрагментарність та неповнота є очевидною, для констатації даного факту не потрібні спеціальні знання. Окрім цього, ОСОБА_1 не зазначав, які саме фрагменти із наявних в матеріалів справи файлів відеозапису не відповідають дійсності, які події не були зафіксовані на відеозаписі, у чому полягає невідповідність зображення відеозапису, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаних клопотань своїми постановами від 23 січня 2024 та від 20 лютого 2024 року.

Таким чином, апеляційний суд не встановив будь-яких порушень прав ОСОБА_1 на захист процесуальними діями суду першої інстанції, оскільки суд діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Стверджуючи про порушення працівниками поліції вимог Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутнє направлення до медичного закладу на огляд на стан сп`яніння та його невручення працівниками поліції.

Апеляційний суд відхиляє вказані доводи як неспроможні, оскільки працівники поліції у відповідності із вимогами розділу ІІ Інструкції №1452/735 забезпечили його доставку у медичний заклад протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду, де ОСОБА_1 пройшов відповідний огляд.

Доводи щодо неотримання письмового направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння апеляційний суд також відхиляє, оскільки за приписами пункту 9 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством не передбачено вручення письмового направлення до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського, який має забезпечити доставку особу, яка погодилася на проходження відповідного огляду, що і мало місце в цій справі.

Доводи про складення висновку щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння раніше за сам огляд апеляційний суд відхиляє як надумані, оскільки зі змісту висновку вбачається, що 20:50 - це час проведення огляду, а не складення самого висновку.

Відхиляються також і доводи про інші недоліки такого висновку, зокрема, щодо відсутності назви закладу охорони здоров`я, печатки, номеру, дати та часу складення тощо, оскільки вони є ідентичним доводам, висловленим у клопотаннях про визнання доказів недопустимими, та яким суд першої інстанції надав належну оцінку і скаржником не наведено обставин, що не було враховано судом.

Щодо доводів про закінчення строків накладення адміністративного стягнення

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі та його захисник - ОСОБА_5 у судовому засіданні стверджували, що станом на день винесення постанови закінчилися строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 270 КУпАП останнім днем строку, який має закінчитися з настанням певної події, є день, що передує дню вказаної події.

Апеляційний суд відхиляє такі доводи апеляційної скарги як безпідставні та надумані з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.

Подія мала місце 14 жовтня 2023 року, тобто останній день накладення адміністративного стягнення за ст. 130 КУпАП - 14 жовтня 2024 року, оскільки річний строк закінчується у відповідний день та місяць наступного з дня вчинення правопорушення року.

Посилання ОСОБА_1 на ч. 3 ст. 270 КУпАП апеляційний суд визнає безпідставним, а його захисника - адвоката Невкритого В.М. - маніпулятивними, оскільки стаття 270 КУпАП знаходиться в особливій частині КУпАП та має назву «Законні представників та представники» і жодним чином не регулює питання обчислення та перебігу строків накладення адміністративних стягнень.

За змістом норми апеляційний суд встановив, що насправді ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Невкритий В,М. використали конструкцію ч. 3 ст. 270 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює «Особливості обчислення процесуальних строків в окремих категоріях адміністративних справ» та жодним чином не стосується проваджень у справах про адміністративні правопорушення, оскільки КАС України не входить до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Зміна позиція ОСОБА_1 в апеляційному суді в тій частині, що він вживав барбовал після ДТП, а не алкоголь, розцінюється апеляційним судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинене порушення, оскільки в суді першої інстанції та на місці скоєння ДТП ОСОБА_1 вказував про вжиття ним після ДТП саме алкоголю, а про ліки нічого не повідомляв. Тим більше вживання алкоголю підтверджено технічними засобами та в медичній установі.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи, які б вплинули на результат провадження у справі, не наводять, зводяться до незгоди із постановою суду першої інстанції, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на переоцінку доказів та на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Апеляційний суд наголошує, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За таких обставин, змістовне визнання апелянтом факту вживання алкоголю після ДТП з його участю, що також підтверджується головним чином відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, вже утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, а тому твердження апелянта не спростовують та не заперечують такої кваліфікації його дій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Миронівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа