Провадження № 3/127/5320/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2024м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення 24.06.2024 о 00.16 год. по вул. Л. Лук`яненка, 137-б в м. Вінниці ОСОБА_1 керувала автомобілем марки Audi, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовилась.

ОСОБА_1 в судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення не визнала та суду пояснила, що її, чоловіка та двох малолітніх дітей до будинку підвіз «драйвер», у подальшому працівники поліції почали говорити, що чоловік пересів, тобто фактично він керував автомобілем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , думку її захисника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту речення першого частини першої статті 251 КпАП випливає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому реченням другим частини першої статті 251 КпАП визначено, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З диспозиції статті 130 КпАП випливає, що відповідальність за зазначеною нормою настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тобто зазначеною правовою нормою встановлено альтернативні склади правопорушення: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, 2) передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності в діянні ОСОБА_1 складу зазначеного вище правопорушення, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Суд вважає за доцільне зауважити, що пунктом 3 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 за № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858 (далі Інструкція) визначені ознаки алкогольного, наркотичного сп`яніння чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Такими ознаками, як слідує з наведеної Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що 24.06.2024 о 00.16 год. по вул. Л. Лук`яненка, 137-б в м. Вінниці ОСОБА_1 керувала автомобілем марки Audi, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, однак від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовилась.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення надані направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Направлення), рапорт працівника поліції (далі Рапорт), диск із записом з нагрудних камер поліцейських (далі Запис).

Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в судовому засіданні зауважив, що його підзахисній не були названі виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння, що унеможливлювало її направлення на огляд на стан сп`яніння. Оцінюючи зазначені доводи захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що у ОСОБА_1 були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння як запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Аналогічні відомості зазначені й у Рапорті. Вище суд навів чинні норми, якими регламентовано, що може бути використане в якості доказів у справі про адміністративне правопорушення. При цьому суд вважає за доцільне зауважити , що у постанові від 20.05.2020 (справа № 524/5741/16-а) ВС зауважив, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень. Тому Рапорт має бути оцінений у сукупності з іншими доказами, які надані суду.

Як суд зазначив вище, у протоколі про адміністративне правопорушення та Рапорті наявне посилання на виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, які передбачені пунктом 3 розділом І Інструкції як підстава для направлення водія на огляд на стан алкогольного сп`яніння. Однак з оглянутого в судовому засіданні запису випливає, що ОСОБА_1 виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння названі не були. Натомість з оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що твердження ОСОБА_1 та її захисника в частині того, що між ОСОБА_1 та її чоловіком з однієї сторони та працівниками поліції з іншої виник спір з приводу того, що працівники поліції зазначали, що автомобілем керував саме чоловік ОСОБА_1 , що остання категорично заперечувала, посилаючись на те, що автомобіль до місця паркування був доставлений «драйвером». Тому суд вважає слушними зауваження захисника ОСОБА_1 в частині того, що наданими суду матеріалами не підтверджений факт повідомлення його підзахисній ознак алкогольного сп`яніння, посилання на яке міститься у протоколі про адміністративне правопорушення та Рапорті. При цьому суд вважає, що в судовому засіданні твердження ОСОБА_1 та її захисника в частині того, що автомобіль до місця зупинки був доставлений «драйвером» були підтверджені витягом-інформацією про замовлення зі служби таксі. Крім того, захисник Копиці А.В. звернув увагу суду на ту обставину, що з наданих суду Записів випливає, що з моменту зупинки переслідуваного працівниками поліції автомобіля до моменту зафіксованого початку розмови пройшло більше трьох хвилин, перебіг подій у зазначений час жодним відеозаписом не зафіксовані.

Захисник ОСОБА_1 в судовому засіданні також зауважив, що не був дотриманий порядок направлення його підзахисної на огляд на стан алкогольного сп`яніння. Оцінюючи такі твердження захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до частини першої статті 266 КпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Згідно з реченням першим частини другої статті 266 КпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. При цьому реченням другим частини другої статті 266 КпАП регламентовано, що під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Зі змісту ж речення третього частини другої статті 266 КпАП випливає, що матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Також відповідно до частини третьої статті 266 КпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту частини п`ятої статті 266 КпАП випливає, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Вище суд зазначив, що за результатами судового розгляду справи знайшли підтвердження посилання захисника ОСОБА_1 на те, що останній не були названі виявлені у неї ознаки алкогольного сп`яніння. Тому суд визнав слушними твердження захисника про недотримання приписів пункту 2 розділу І Інструкції. Надані суду записи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені відповідно до приписів статті 266 КпАП та Інструкції порядок проходження огляду на стан сп`яніння, а також не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 було запропоноване проходження огляду саме відповідно до приписів наведених нормативних актів. Натомість захисник ОСОБА_1 зауважив, що надані суду матеріали містять Направлення, яке було виписане у відсутність його підзахисної і вже після складання протоколу про адміністративне правопорушення. Оцінюючи зазначені твердження захисника, суд вважає за доцільне зауважити таке.

З протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що останній був складений 24.06.2024 о 01.02 год. Направлення було оформлене 24.06.2024 о 01.20 год., тобто твердження захисника в цій частині ґрунтується на наданих суду матеріалах справи і його слід визнати слушними. Крім того, з оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що останній не містить посилання на Направлення. Не містить Запис і відомостей про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про наявність такого направлення або ж запропоноване проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Окрім наведеного, суд вважає за доцільне зауважити таке.

Відповідно до роз`яснень, що надані у абзаці третьому пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі Постанова № 14) керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

У абзаці четвертому пункту 27 Постанови № 14 Пленум ВСУ роз`яснив, що для притягнення до відповідальності за статтею 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Як суд зазначив вище, ОСОБА_1 та її захисник в судовому засіданні зауважили, що автомобіль був перегнаний до місця зупинки поліцією «драйвером». На підтвердження такого посилання, як суд зазначив вище, захисник ОСОБА_1 надав суду відповідну копію замовлення. Крім того, з оглянутого в судовому засіданні Запису випливає, що ОСОБА_1 про ці обставини неодноразово повідомила працівникам поліції. Також суд визнав слушними зауваження захисника в частині того, що з моменту зупинки працівниками поліції транспортного засобу до моменту початку спілкування з особами, які перебували у транспортному засобі наданий суду Запис містить перерву більше трьох хвилин.

Окрім наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема у справі «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), звертає увагу, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

У справі «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ зазначив, що, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Суд також враховує рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 відповідно до якого адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпція, в тому числі й закріпленою в статті 62 Конституції України.

Європейський судом з прав людини в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рибемон проти Франції» зазначив, що сфера застосування принципу невинуватості значно ширше, ніж це представляється: презумпція невинуватості обов`язкова не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, але і для всіх інших суспільних відносин.

З огляду на викладене, з урахуванням принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, а також з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку, що об`єктивними даними не підтверджений факт повідомлення ОСОБА_1 виявлених у неї ознак алкогольного сп`яніння та дотримання порядку, визначеному статтею 266 КпАП та Інструкцією, факт керування останньою транспортним засобом, а тому відомості щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння саме відповідно до встановленого порядку, в силу приписів частини п`ятої статті 266 КпАП мають бути визнані недійсними. Відповідно за результатами судового розгляду не підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КпАП, а тому відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись статтями 130, 283, 284 КпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: