ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2035/24 Справа № 175/9295/24 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна І. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, перебуваючого на посаді начальника групи персоналу (s-1) штабу, військової частини НОМЕР_1 , капітана, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 1700грн.; стягнуто судовий збір;

ВСТАНОВИВ:

постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення військовослужбовець військової служби за контрактом Збройних Сил України капітан ОСОБА_1 , начальник групи персоналу (s-1) штабу військової частини НОМЕР_1 , будучи військовою службовою особою та знаходячись на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_1 де, діючи протиправно, всупереч інтересам служби, в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 7, п. 12, п. 19 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, не забезпечив: ведення обліку особового складу військової частини відповідно до вимог Інструкції №280, своєчасного складання і надання начальнику штабу на підпис проектів наказів по стройовій частині та добової відомості, проведення щомісячної звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, своєчасного внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити. Вказує, що командування військової частини не надали до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені у постанові суду.

Наголошує, що місцевий суд не звернув увагу, що у фабулі пред`явленого йому обвинувачення не зазначено дату скоєння правопорушення, що свідчить про неповне, не всебічне та упереджене ухвалення судового рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що відповідно до висновку ВС, якщо військова службова особа перебувала у таких умовах за яких не мала фактичної можливості належно виконати службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. Разом з цим, ним було зазначено, що через великий обсяг завдань та навантаження, він не міг своєчасно виконати свої обов`язки.

Звертає увагу, що у фабулі складеного протоколу відсутня інформація про те в чому саме виразилось неналежне виконання посадових обов`язків або будь-яка бездіяльність у виді недбалого ставлення до служби. Крім того, положення ч.2 ст. 172-15 КУпАП мають банкетний характер, однак протокол не містить посилання на конкретну норму нормативно-правового акту або обов`язку військової служби, а містять лише перерахування статей, які носять загальний характер. Отже протокол не містить інформацію про об`єктивну сторону дій ОСОБА_1 .

Стверджує, що його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, чим порушено його право на захист.

Всебічно розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважаю, що вона підлягає задоволенню за таких підстав.

Положеннями ст. 268 КУпАП регламентовано, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Всупереч зазначеним вимогам закону справа розглянута без участі ОСОБА_1 , без даних про належне його повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо нього.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про проведення судового засідання за його відсутністю. Однак, наявність вказаної заяви не виключає обов`язок суду повідомляти особу, що притягається до адміністративної відповідальності про дату, час та місце розгляду справи.

В протоколі про адміністративне правопорушення також не міститься відомостей про призначення дати та місця розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Всупереч вимог Закону щодо обов`язково належного повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, місцевий суд не здійснив дій направлених на повідомлення ОСОБА_1 , матеріали справи не містять відомостей як про належне повідомлення останнього, так і взагалі про спробу такого повідомлення, зокрема відсутні повістки, довідки про sms повідомлення.

Місцевий суд повинен перевірити справжність волевиявлення особи шляхом виклику у судове засідання або належним чином повідомити про дату час та місце розгляду справи. Тим самим порушено право особи, що притягається до адміністративної відповідальності на безпосередню участь у судовому процесі, не забезпечено його право скористатися своїми процесуальними та конституційними правами на доступ до правосуддя, реалізувати в суді свої права, передбачені ст. 268 КУпАП, й зокрема права давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися юридичною допомогою тощо, тобто фактично був позбавлений права на захист, а в решті й на справедливий суд, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, як встановлено судом апеляційної інстанції, Дніпропетровським районним суду Дніпропетровської області, відповідно до винесеної постанови, не встановлено всіх обставин справи, а лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення серії А0641 №9 від 02 травня 2024 року. В своїй описовій частині, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, не досліджено факт адміністративного правопорушення, не зазначено про наявність чи відсутність ознак вказаного правопорушення.

Враховуючи зазначені обставини, наявні підстави для скасування судового рішення у зв`язку з порушенням вимог процесуального закону.

Згідно ч.8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та прийняти нову постанову.

Згідно приписів статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням цього Кодексу, зокрема є охорона прав і свобод громадян, власності, встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно ст.ст.245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (Далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У відповідності до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Переглядаючи судове рішення, суд апеляційної інстанції дослідив матеріали справи, відповідно до яких, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил У країни, ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 7, п. 12, п. 19 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280, не забезпечив: ведення обліку особового складу військової частини відповідно до вимог Інструкції №280, своєчасного складання і надання начальнику штабу на підпис проєктів наказів по стройовій частині та добової відомості, проведення щомісячної звірки даних обліку підрозділів із даними обліку штабу військової частини, своєчасного внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини, чим вчинив недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду, тобто адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення суд, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 172-15 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Об`єктивною стороною недбалості, тобто недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них. При цьому, якщо особа не мала реальної можливості взагалі проявити ставлення до своїх службових обов`язків, то не можна говорити про те, що воно було недбалим чи несумлінним (хвороба, відсутність досвіду, нетривалість служби). Недбале ставлення військової службової особи до своїх службових обов`язків характеризує, перш за все, об`єктивну сторону вчиненого і виявляється в тому, що за наявності в особи реальної можливості діяти так, як того вимагають інтереси служби, винний або взагалі не діє, не виконує службові обов`язки, або хоча і діє, але виконує ці обов`язки неналежним чином, не відповідно до закону або відповідно до нього, проте неякісно, неточно, неповно, несвоєчасно, поверхово, у протиріччя з установленим порядком і тією обстановкою, що склалася, тощо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 21.05.2021 року справі № 185/12161/15-к вказав, що , при встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається..

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Однак протокол про адміністративне правопорушення серії А0641 №9 від 02 травня 2024 року, складений командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки не містить необхідні у ньому відомості, зокрема, в протоколі не зазначено дату і час вчинення самого адміністративного правопорушення, чим не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП.

Вказане також унеможливлює обчислення строків накладення адміністративного стягнення, зокрема виявлення моменту вчинення правопорушення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні ст. 251 КУпАП, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.

Так, матеріали справи не містять даних, чи покладені на ОСОБА_1 обов`язки, порушення яких йому інкримінується, також не доведено, які саме спеціальні вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України окрім загальних вимог, порушено ОСОБА_1 через недбале ставлення до військової служби.

Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи на підтвердження обставин викладених в протоколі взагалі не містять Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280.

При цьому, орган, що розглядає справу, не наділений повноваженнями на збирання доказів та розглядає справу в межах тих доказів, що зібрані та надані на розгляд суду разом із протоколом про адміністративне правопорушення, а тому, предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

В той же час, тягар доказування події адміністративного правопорушення покладено на посадову особу яка складає протокол про адміністративне правопорушення, що слідує з положень ст. 251 КУпАП, та суд не вправі самостійно віднаходити докази та здійснювати інші дії на встановлення винуватості особи.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Інших будь-яких доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, не надано.

Враховуючи наведене, через відсутність в протоколі та доданих до нього матеріалах відомостей, які б беззаперечно вказували на вчинення ОСОБА_1 , у певний проміжок часу, адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, вважаю недоведеним факт події та складу зазначеного правопорушення.

На підставі викладеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, скасувати та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА