Справа № 938/941/24
Провадження № 33/4808/946/24
Категорія ч.2 ст. 204-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Кукурудз
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., з участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову судді Верховинського районного суду від 20 вересня 2024 року, -

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 спільно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 21.06.2024 року о 22.55 годин вчинив спробу перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 451 прикордонного знаку на відстані 10 км від лінії державного кордону на території Зеленської об`єднаної територіальної громади Верховинського району Івано-Франківської області в межах прикордонного контрольованого району на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність, за яке передбачено ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Оскаржуючи вказану постанову ОСОБА_1 вважає її незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що надана інформація інспектором ДПСУ прикордонного пункту «Шибене» та час їх затримання не є достовірною.

Вказує, що вони пояснювали інспекторам, що їхнє місцезнаходження пов`язується із відпочинком у горах. Інспектор прикордонної служби звинувачував їх у в порушення ст. 22 Конституції України, хоча в зону 5 км. контрольованої прикордонної смуги вони не входили.

Після вказаних подій їх затримали і вилучили телефони та паспорти громадян України, що є порушенням ст. 41 Конституції України. В подальшому, весь час до моменту їх доставлення в прикордонний пункт «Шибене» щодо них здійснювався моральний тиск та погрози за невиконання вказівок про визнання вини у вчиненні ніби то адміністративного правопорушення за спробу перетину державного кордону. Після цього, вони були змушені написати відповідні пояснення про визнання вини, хоча намірів перетинати державний кордон у них не було, оскільки були відсутні способи та знаряддя для цього, а також закордонні паспорти і наявність іноземної валюти. Також відеофіксація здійснювалась тільки в частині їх пояснень про те, що вони не мають жодних претензій щодо дій вказаних інспекторів прикордонної служби.

Судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме судом не розглянуто подане ним клопотання про недопустимість пояснень наданих під час затримання про визнання ним вини.

Разом з тим, місцевий суд припустився грубих, суперечливих висновків, через що неправильно застосував норму ст. 204-1 КУпАП і незаконно наклав на нього адміністративне стягнення.

Просить постанову Верховинського районного суду від 20.09.2024 року скасувати, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП закрити за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив скасувати оскаржувану постанову судді, перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків.

Обставини справи, які були встановлені судом та зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, підтверджуються безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№248791 від 21.06.2024 року (а.с.1). Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою із заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою. Також, цей протокол про адміністративне правопорушення власноручно без будь-яких зауважень підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , якому було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи у Верховинському районному суді; поясненням інспектора прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 21.06.2024 року (а.с.2); поясненням ОСОБА_1 від 21.06.2024 року (а.с. 3), в якому він вказав, що разом з товаришами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) виїхали з Івано-Франківська з метою перетину лінії державного кордону, написано власноруч ним добровільно без примусу, скарг та зауважень немає; протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№248793 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП (а.с. 5); протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№248764 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_2 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП (а.с. 6); протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ№248792 від 21.06.2024 року відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП (а.с. 7); поясненням ОСОБА_3 від 21.06.2024 року (а.с.8); поясненням ОСОБА_4 від 21.06.2024 року (а.с.9), в якому він зазначив, що вирушили з товаришами в гори, з метою провести час на природі, з ним були присутні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , пізніше вирішили перетнути кордон з Румунією; поясненням ОСОБА_2 від 21.06.2024 року (а.с.10), в якому він вказав, що спільно з товаришами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вирішили піти за кордон через гори в Румунію, написано ним добровільно без примусу, скарг та зауважень не має.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Положеннями ч. 2 ст. 204-1 КУпАП визначено, що ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Так, ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено що, пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державний кордон України» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан (воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Враховуючи наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази у сукупності, а також позицію ОСОБА_1 під час складання протоколу щодо визнання вини, апеляційний суд вважає доведеним факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме спробу перетнути Державний кордон України поза пунктом пропуску.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що перебування за 10 км. від контрольованої прикордонної смуги не свідчить про намір його незнаного перетину не заслуговують на увагу в цій частині, оскільки встановлено що враховуючи першопочаткові викривальні письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надані ними 21.06.2024 року, а також зважаючи на їх виявлення в нічний час доби 21.06.2024 року о 22.55 годин під час руху в сторону державного кордону, до якого відстань становила 10 км, в діях вказаної особи є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки він мав намір у складі групи осіб перетнути державний кордон поза пунктами пропуску через державний кордон України..

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що письмові пояснення, надані ним під психологічним тиском інспекторів прикордонної служби, є безпідставними, оскільки не підтверджуються жодними доказами, скаржником про обставини оскарження у встановленому законом порядку дій працівників прикордонної служби та доказів на підтвердження вказаних обставин ні суду першої інстанції, ні під час апеляційного перегляду не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вказані висновки відповідають доказам, наявним в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для визнання вказаних доказів неналежними та недопустимими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст. 23, 33 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Верховинського районного суду від 20 вересня 2024 року без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП - без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду Б.І. Кукурудз