КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Київ

Справа № 369/18790/23

Провадження № 33/824/3293/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Швеця Олександра Віталійовича, на постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 335964 від 19 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 19 жовтня 2023 року о 01 год. 30 хв. вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, а саме: керував транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Верховинній с. Хотів Обухівського району Київської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків. Від керування транспортним засобом відсторонений шляхом евакуації.

Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 , подав через захисника Швеця О.В. апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності ознак сп`яніння у ОСОБА_1 , поліцейськими не було вжито заходів щодо встановлення таких ознак, а зазначена ознака "нестійка хода" відсутня в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вказує, що судом першої інстанції не було заслухано свідків та поліцейських, які складали протокол про адміністративне правопорушення.

Наголошує, що поліцейськими невірно було сприйнято незгоду ОСОБА_1 зі встановленими ознаками сп`яніння як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння.

Зазначає, що на відеозаписі не зафіксовано факту зупинки та/або керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також пропозиції поліцейських пройти огляд на стан сп`яніння на місці із застосуванням спеціальних технічних засобів.

Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням за адресою, що вказана ним.

Належним чином повідомлений захисник ОСОБА_1 - адвокат Швець О.В. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому процесі.

Апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вказаної заяви, оскільки Швець О.В. не долучив до заяви доказів своєї зайнятості та самостійно обрав у якому засіданні йому брати участь, внаслідок чого має нести ризик невчинення ним процесуальних дій в інтересах клієнта.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи, яка її подала.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані наркотичного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції було проаналізовано зібрані по справі докази, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 335964 від 19 жовтня 2023 року, який ОСОБА_1 не підписав, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19.10.2023, у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та із застосуванням газоаналізатора ALCOTEST-6810, письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від 19.10.2023, акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19.10.2023, відео на цифровому носії з місця події за результатом чого вважав достатніми підстави того, що ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

При цьому зазначив, що доводи захисника та ОСОБА_1 про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовуються сукупністю доказів у справі, зокрема й відеозаписом з бодікамери поліцейського, з огляду якого встановлено, що ОСОБА_1 не заперечував, що вживав алкогольні напої напередодні та відмовився проходити огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Доводи щодо відсутності ознак сп`яніння та не проведення "маніпуляцій" поліцейськими з метою їх виявлення апеляційний суд зазначає, що вони є безпідставними, оскільки із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 сам повідомляє поліцейським як сів п`яний за кермо, оскільки "боїться темряви" та "тут усього 5 метрів проїхати".

Щодо не заслуховування судом першої інстанції свідків та поліцейських апеляційний суд зазначає, що в цьому не було необхідності як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, оскільки наявних доказів у матеріалах справи достатньо для правильного вирішення справи по суті, а в КУпАП відсутній обов`язок суду заслуховувати пояснення свідків у кожній справі, де вони є. Окрім цього, апелянтом не вказується, які обставини могли б підтвердити чи які факти спростувати допитані в судовому засіданні поліцейські чи свідки.

Доводи про невірне сприйняття незгоди ОСОБА_1 із ознаками алкогольного сп`яніння як відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння та непроведення огляду на місці зупинки є надуманими та спростовуються відеозаписом, на якому зафіксовану чітку, вольову та безумовну відмову ОСОБА_1 саме від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці, так і в медичному закладі. За цих же обставин безпідставними є доводи про не складення направлення на проведення огляду в закладі охорони здоров`я.

Щодо відсутності доказів керування та зупинки транспортного засобу апеляційний суд зауважує, що інших осіб, які б могли керувати транспортним засобом на відеозаписі не встановлено, а з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чітко вбачається, що саме ОСОБА_1 був зупинений ними під час добового чергування. За таких обставин, поза розумним сумнівом залишається той факт, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом та був зупинений 19.10.2023 приблизно о 01 год. 30 хв.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 13 травня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Швеця Олександра Віталійовича, - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 липня 2024 року.

Суддя О. В. Желепа