Справа № 346/6049/24
Провадження № 3/346/2781/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Третьякова І.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, яка надійшла від Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, складена відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коломия, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у с т а н о в и л а :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №251225, 07.10.2024р. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, оскільки на постійній основі відправляє повідомлення в соціальних мережах «Вайбер» і «Телеграм» своїй колишній дружині ОСОБА_2 , зміст яких принижує її честь та гідність, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

За даним фактом дії ОСОБА_1 поліцейським Коломийського РВП лейтенантом поліції ОСОБА_3 було кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

В судовому засіданні особа. Що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та пояснив, що домашнє насильство психологічного характеру щодо колишньої дружини не вчиняв, надсилав своїй їй повідомлення в соціальних месенджерах виключно як відповіді на її повідомлення. Зазначив, що ОСОБА_2 неодноразово в своїх повідомленнях ображала його та погрожувала виселити. Вказав, що він з потерпілою, з яку розлучений, разом мешкає в будинку, який являється їхньою спільною сумісною власністю, як подружжя. Без відома ОСОБА_1 , будинок був переоформлений ОСОБА_2 на її матір. Після розірвання шлюбу, жоден із подружжя до суду про поділ майна не звертався, а відтак будинок між ними розділений не був, порядок користування даним житлом між сторонами не погоджувався. Через непорозуміння щодо користування спільним житлом, між ним та колишньою дружиною виникають конфлікти, оскільки ОСОБА_2 намагається його виселити, а йому не має куди йти.

Потерпілі ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що не зважаючи на те, що шлюб між нею та ОСОБА_1 був розірваний шість років назад, вони проживають разом в будинку, який був придбаний в період їхнього шлюбу, але за рахунок коштів, що належали їй та її матері. Після припинення шлюбних відносин питання про поділ будинку не вирішувалось. На теперішній час житло зареєстроване за її матір`ю. Потерпіла вказує, що конфлікти з колишнім чоловіком виникають через зловживання ним алкогольними напоями, не своєчасну сплату аліментів, не сплату комунальних послуг тощо. В ході суперечок ОСОБА_1 ображає її та її рідних грубими словами, розповідає доньці про матір непристойні речі, пише образливі повідомлення двоюрідній сестрі. ОСОБА_2 не заперечує, що також писала повідомлення ОСОБА_1 , зміст яких стосувався сплати аліментів та комунальних послуг, вживала при цьому образливі слова. Підтвердила, що має бажання аби колишній чоловік більше не проживав в її будинку.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та потерпілого, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Судом встановлено, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення, працівником поліції дії ОСОБА_1 було кваліфіковано за ч.1 ст.173-2 КУпАП. за вчинення домашнього насильства психологічного характеру.

Визначення терміну «домашнє насильство» наведено в п.2 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За його змістом під домашнім насильством розуміються всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання між колишнім чи теперішнім подружжям або особами, які спільно проживають чи проживали однією сім`єю, але не перебувають або не перебували в шлюбі, незалежно від того, чи проживає або проживала особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що і особа, яка постраждала від домашнього насильства.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а постраждалою є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 4 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно п. 14 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Варто зазначити, що насильство (передусім психологічне) є відмінним від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків. У такому випадку для визнання факту домашнього насильства слід звернутися до його ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством. Наприклад, якщо немає порушення прав і свобод людини, це не насильство, а правомірне застосування сили.

Конфлікт - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Якщо в сім`ї виникає конфлікт і його розв`язання здійснюється на засадах компетентності, тобто виходячи з того, хто краще розуміється на тому чи іншому питанні, про насильство не йдеться. Натомість ситуації, коли основним способом розв`язання спірних питань стає принцип «хто сильніший, той і має рацію», або коли головною метою є не так справжнє розв`язання проблеми, як доведення власної правоти за будь-яких умов і в будь-який спосіб, стають сприятливим підґрунтям для виникнення насильницьких стосунків.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, а не прагненням розв`язати спір. Для того щоб визначити, чи являється конфлікт певним видом насильства, потрібно знайти всі чотири ознаки цієї дії.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В якості доказів до матеріалів справи, окрім протоколу про адміністративне правопорушення було долучено:

-письмову заяву ОСОБА_2 , яка адресована начальнику Коломийського ВРП та в якій зазначено, що колишній чоловік заявниці, з яким вона розірвала шлюб шість років тому, постійно здійснює на неї та на їхніх дітей психологічний тиск, регулярно вживає алкогольні напої; розповідає неприємні речі про неї меншому сину, надсилає повідомлення старшій доньці, матері та двоюрідній сестрі, в яких в образливій формі відзивається про ОСОБА_2 .

-письмові пояснення ОСОБА_2 , відібрані поліцейським офіцером громади Коломийсього РВП Прокопівим В.М., з яких слідує, що колишній чоловік ОСОБА_1 надсилає їй повідомлення в соціальних мережах «Вайбер» та «Телеграм», які принижують її честь та гідність та завдають їй моральної шкоди.

-роздруківки скріншотів мобільного телефону з повідомленнями в месенджерах від ОСОБА_1 .

Окрім вказаних письмових доказів, суд також бере до уваги надані ОСОБА_1 в судовому засіданні роздруківки скріншотів мобільного телефону з повідомленнями в месенджерах від ОСОБА_2 , що останньою не заперечувалось.

Дослідивши зміст взаємних переписок, суд приходить до висновку, що використання грубих слів та образ в адресу один одного використовувалось обома учасниками в ході обговорень та вирішення побутових питань, які виникають між ними, як співмешканцями. Зміст повідомлень від потерпілої також вказує на використання погроз позбавити колишнього чоловіка права проживати в будинку та зверненнями до поліції.

Отже, із зібраних у справі матеріалів та наданих в судовому засіданні пояснень вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються колишнім подружжям, які після припинення шлюбних відносин проживають в одному будинку. На побутовому підґрунті, зумовленому спільним проживанням, між ними виникають конфлікти, які супроводжуються взаємними образами, а також погіршуються намаганням потерпілої домогтися виселити колишнього чоловіка.

Даючи оцінку переконанням потерпілої про вчинення її колишнім чоловіком відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, суд зазначає, що представлені у справі докази не підтверджують, що ОСОБА_1 являється кривдником відносно колишньої дружини, а остання є особою, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

З аналізу даної норми вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Отже, самі по собі, зокрема, грубі висловлювання, образи та погрози не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відтак, відсутність доказів спричинення потерпілій шкоди, як однієї з ознак, свідчить про те, що конфлікт, який виник між його учасниками, не призвів до насильства зі сторони ОСОБА_1 відносно своєї колишньої дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

В контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008 року, заява № 7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

При цьому Європейський суд робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За вищевикладених обставин, суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів, які б об`єктивно та поза розумного сумніву доводили той факт, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі встановлення відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, вважаю, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40-1, 173-2, 221, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и л а :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя: Третьякова І. В.