Номер провадження: 33/813/2098/24
Номер справи місцевого суду: 521/6052/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кравець Ю.І.,за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Берлізова Є.В. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року,-

установив

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривні на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - 3 (три) роки. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Обставини справи

Відповідно до оскарженої постанови суду, 24.03.2024 року, о 21 год. 39 хв. в м. Одесі, по вул. Мельницька, 26/2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz S600», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, нестійка хода. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Берлізов Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження зазначив, що 19 липня 2024 року між ним і ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги, 23 липня 2024 року він звернувся із клопотанням про ознайомлення із матеріалами справи і 26 липня 2024 року ознайомився та отримав копію постанови.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що у діях поліцейських вбачається факт недотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.

На відеозаписі відсутнє фіксування ознак алкогольного сп`яніння, зазначені у протоколі ознаки не відповідають п.3 розділу 1 Інструкції, перелік яких є вичерпним.

Співробітниками поліції після відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці не було роз`яснено ОСОБА_1 можливість проходження огляду у закладі охорони здоров`я. Разом з тим, під час складання протоколу поліцейськими не було залучено двох свідків.

Відеозапис не є належним доказом винуватості ОСОБА_1 при ухиленні від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП фіксування технічними засобами здійснюється лише при огляді водія. Разом з тим, складення протоколу відбувалося під час оголошення повітряної тривоги, у зв`язку з чим поліцейські повинні були зупинити проведення будь-яких дій і продовжити їх після її завершення.

Також при складанні протоколу співробітниками поліції було порушено право ОСОБА_1 на захист.

Матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль затримано шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку або було надано можливість керування цим транспортним засобом уповноваженій особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування.

Таким чином суд першої інстанції не забезпечив повноту, всебічність та об`єктивність судового розгляду та дійшов до висновку, який суперечить фактичним обставинам справи.

Апеляційним судом у даній справі призначалися судові засідання, а саме на 13 вересня 2024 року, 16 жовтня 2024 року, 31 жовтня 2024 року, в які ОСОБА_1 та його захисник адвокат Берлізов Є.В.. жодного разу не прибули.

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), суд зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На переконання апеляційного суду сторона захисту свідомо зловживає своїми процесуальними правами і така поведінка свідомо направлена на затягування розгляду справи на невизначений період часу.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Апеляційний суд здійснив всі можливі заходи для забезпечення права ОСОБА_1 та його захисника адвоката Берлізова Є.В. на доступ до суду, проте останні тричі не з`явились до суду за викликом, не скористались своїм правом приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а отже свідомо, за власної волі, позбавили себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП та надати пояснення щодо фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, з метою розгляду справи в розумні строки, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Берлізова Є.В.

При цьому апеляційний суд враховує, що положеннями ч.2 ст.268 КУпАП не передбачена обов`язкова присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо питання про поновлення строку на апеляційне оскарження

Порядок звернення до суду за судовим захистом у справах про адміністративні правопорушення врегульований чинним Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно з вимогами ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні положення висвітлені і у ч.2 ст.294 КУпАП відповідно до якої постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до норм діючого законодавства, строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.

При цьому норми КУпАП не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку, такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

З мотивувальної частини оскаржуваної постанови убачається, шо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Водночас, матеріали справи містять заяву захисника Берлізова Є.В., подану в інтересах ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року (а.с. 22-25).

Відповідно до розписки а вказаній заяві, захисник ознайомився із матеріалами справи отримав копію оскаржуваної постанови лише 26.07.2024 року, а апеляційна скарга була подана ним засобами електронного зв`язку 02.08.2024 року (а.с. 26).

За таких обставин, з метою забезпечення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року підлягає поновленню.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5) Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

Так, винуватість ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, підтверджується:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №905948 від 24.03.2024 року;

- поясненнями ОСОБА_2 ;

- відеозаписом правопорушення із боді-камер працівника поліції № 471480, 471602, 471958, долученим до матеріалів адміністративної справи, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння (0:50 хв. диск 2), а також зафіксовано, що останній не заперечував факт керування вказаним транспортним засобом (0:14:54хв.);

- довідкою з інформаційного порталу Національної поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 протягом року піддавався адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП: справа №523/9134/23 від 10.07.2023р.

Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5) Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

З матеріалів справи убачається, що при її розгляді суд першої інстанції дотримався вимог статей 245, 252 КУпАП, повно та об`єктивно розглянув справу і прийняв обґрунтоване рішення про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Дослідивши оскаржену постанову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вона є обґрунтованою, належним чином вмотивованою, а отже і законною.

ОСОБА_1 відмовився від підпису вказаного протоколу серії ААД №905948. При цьому, будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у фабулі протоколу ОСОБА_1 не навів.

Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.

Відповідно до п.2.9а) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водночас, порушення вказаного пункту Правил передбачає встановлену Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальність за ч.1 ст.130 цього Кодексу.

Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений положеннями ст.266 КУпАП, а також Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 «Про порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015.

Згідно п.4) розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Інструкції). У розумінні вимог п.7) розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Відповідно до п.12) розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи вказану справу додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

В матеріалах справи містяться пояснення свідка ОСОБА_2 ,з яких убачається, що 24 березня 2024 року рухаючись по вул. Балківській, він побачив, як у передню частину авто виїхав автомобіль «Mercedes-Benz S600», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому він зачепив ліву сторону його автівки та намагався поїхати з місця ДТП. За кермом автомобілю перебував чоловік у стані алкогольного сп`яніння, з наступними ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова (а.с. 6).

З метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, апеляційним судом були досліджені відеозаписи з нагрудних реєстраторів інспекторів патрульної поліції, які були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи зовнішній вигляд та поведінку ОСОБА_1 апеляційний суд вважає, що у стороннього спостерігача дійсно могли виникнути об`єктивні підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння.

ОСОБА_1 поводив себе зухвало, його поведінка не відповідала обстановці, на вимоги поліцейських відмовлявся надати свої документи для встановлення особи, пропонував поліцейським хабар та був попереджений про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди.

На відеозаписі з диску №1 позначка часу з 47 хв. ОСОБА_1 пояснив, що не відмовляється від огляду на стан сп`яніння, але він зайнятий. На відеозаписі з диску №2 позначка часу на відеозаписі починаючи з 00 хв. 50 сек. зафіксовано, як ОСОБА_1 підтвердив, що керував автівкою у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи захисника ОСОБА_3 про недопустимість відеозапису як доказу з огляду на його неповноту та порушення безперервності відео фіксації подій, апеляційний суд визнає неспроможними, з огляду на таке.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_3 вбачається, що останній не заперечує того факту, що на відеозаписі зафіксовано саме ОСОБА_1 . Також захисник зазначає, що відеозапис є неповним, та не відображає всіх подій, а тому працівники поліції не мали права складати відносно ОСОБА_1 протокол за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху.

Оскільки апелянтом не заперечується той факт, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались 24.03.2024 року, зокрема факт зупинки працівниками поліції автомобіля ОСОБА_1 та подальше спілкування останнього з працівниками патрульної поліції після його зупинки, апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відеозаписі достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. Даний доказ, на думку апеляційного суду, з урахуванням положень ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апелянта, що працівниками поліції під час складання протоколу не були залучені свідки, суд також визнає безпідставними, оскільки ч. 2 ст. 266 КУпАП (редакція від 16.02.2021 року) передбачено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд визнає докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 24 березня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Посилання апеляційної скарги на те, що протокол складено під час повітряної тривоги, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 або його захисником не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не відсторонено від керування транспортним засобом та не доставлено автомобіль на спеціальний майданчик чи стоянку не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає, що докази які були повторно дослідженні під час апеляційного розгляду, зокрема відеозаписи події, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, який керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні нею вимог пункту 2.5) Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.130 КУпАП.

Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.

Проте ОСОБА_1 та його захисник Берлізов Є.В. тричі не з`явившись в судове засідання апеляційного суду, не скористались своїм правом надати суду апеляційної інстанції нові докази на підтвердження доводів про те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладено судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_3 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

постановив

Поновити захиснику Берлізову Є.В. строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Берлізова Є.В. залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2024 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець