Справа № 308/5624/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/333/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Терещенка Д. В. на постанову судді Ужгородського міьскрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142004 від 22.03.2024 та постанови суду від 01.04.2024 вбачається, що ОСОБА_2 22.03.2024 о 08 год 40 хв був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Оноківці, Ужгородського району на відстані 3000 метрів до державного кордону України, на напрямку 259 прикордонного знаку, який в умовах воєнного стану вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Терещенко Д. В. просить постанову судді від 01.04.2024 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції у постанові не навів належних мотивів у підтвердження висновку про те, що вина ОСОБА_2 підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. З протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається жодної дії, вчиненої ОСОБА_2 , що підпадає під ознаки об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також у протоколі не вказано, як саме посадовою особою було встановлено умисел ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону, в той час, як він був виявлений на відстані 3000 метрів до лінії державного кордону України. На його думку, складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не підтверджений

-2-

жодними фактичними даними, на підставі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення, а суть викладеного у протоколі правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є сумнівною, що є неприйнятним. Разом з тим, захисник-адвокат подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що такий пропущено з поважних причин. В обґрунтування клопотання вказує на те, що розгляд справи проводився у відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а про наявність оскаржуваної постанови дізнався лише в день укладення угоди про надання правової допомоги 14.07.2024 з Єдиного державного реєстру судових рішень. При цьому, стверджує, що істотною обставиною, яка перешкодила ОСОБА_2 подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з моменту винесення постанови є те, що з 23.03.2023 ОСОБА_2 був мобілізованим до лав Збройних сил України.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисники-адвокати Терещенко Д. В. та Левшакова О. І. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисників-адвокатів Терещенка Д. В. та ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційний розгляд справи щодо ОСОБА_2 не відбувся у режимі відеоконференції, оскільки до початку судового засідання захисник-адвокат Левшакова О. І. подала заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає до задоволення, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова судді винесена без участі ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 було відомо про наявність оскаржуваної постанови в інший строк, ніж той, на який вказує адвокат Терещенко Д. В., а саме 14.04.2024. Разом із тим, знаходять своє підтвердження та визнаються слушними доводи адвоката про те, що істотною обставиною, яка перешкодила ОСОБА_2 подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з моменту винесення постанови є те, що з 23.03.2023 ОСОБА_2 був мобілізованим до лав Збройних сил України.

Зазначені обставини, на переконання апеляційного суду, перешкодили адвокату Терещенку Д. В. своєчасно подати в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу на постанову суду від 01.04.2024, а тому, з метою недопущення порушення права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя та захист, причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, визнаються поважними, у зв`язку з чим, клопотання про поновлення строку визнається обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а строк поновленню.

-3-

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_2 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 142004 від 22.03.2024 стверджується, що ОСОБА_2 22.03.2024 о 08 год 40 хв був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Оноківці Ужгородського району, на відстані 3000 метрів до державного кордону України, на напрямку 259 прикордонного знаку, який в умовах воєнного стану вчинив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 22.03.2024, згодою ОСОБА_2 на обробку персональних даних, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів ОСОБА_2 від 22.03.2024, рапортом старшого інспектора прикордонної служби перекладача групи тримання відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) головного сержанта ОСОБА_4 ; копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_2 ; рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_5 ; рапортом інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб сержанта ОСОБА_6 ; схемою місця затримання ОСОБА_2 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 22.03.2024; фото таблицею особистих речей ОСОБА_2 .

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_2 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , стороною захисту не надано.

-4-

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб сержант ОСОБА_7 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_2 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається захисник-адвокат Терещенко Д. В. в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 2 категорії відділення інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) штаб сержант ОСОБА_7 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, не надано доказів того, що відносно ОСОБА_2 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонного наряду, що призвело до підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції у постанові не навів належних мотивів у підтвердження висновку про те, що вина ОСОБА_2 підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дав належну оцінку доданим до протоколу доказами та обґрунтовано визнав їх такими, що підтверджують вину у порушенні вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що, складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення не підтверджений жодними фактичними даними, на підставі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановила наявність адміністративного правопорушення, а суть викладеного у протоколі правопорушення із кваліфікацією дій ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є сумнівною, що є неприйнятним, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі є надуманими та

-5-

безпідставними, а також спростовуються змістом протоколу та доданими до нього матеріалами, якими підтверджено, що ОСОБА_2 намагався перетнути державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що зміст складеного щодо ОСОБА_8 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Доводи адвоката Терещенка Д. В. в апеляційній скарзі про те, що з протоколу про адміністративне правопорушення не вбачається жодної дії, вчиненої ОСОБА_2 , що підпадає під ознаки об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а також у протоколі не вказано, як саме посадовою особою було встановлено умисел ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону, в той час, як він був виявлений на відстані 3000 метрів до лінії державного кордону України, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_2 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

-6-

При цьому, апеляційний суд вважає, що умисел ОСОБА_2 на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску у складі групи осіб достеменно підтверджується вилученими під час його затримання речами, зокрема історію браузера та квиток на потяг, наявними в мобільному телефоні ОСОБА_2 , та знаряддями для безперешкодного подолання кодону правопорушником.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 22.03.2024 о 08:40 ОСОБА_2 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на околиці населеного пункту Оноківці, Ужгородського району на відстані 3000 метрів до державного кордону України, на напрямку 259 прикордонного знаку.

Таким чином, докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_2 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

-7-

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника-адвоката Терещенка Д. В. задовольнити, поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2024 щодо ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Терещенка Д. В. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2024 щодо ОСОБА_9 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя