Провадження №33/812/353/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
Головуючий у першій інстанції Нікітін Д. Г.
Доповідач апеляційного суду Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі: головуючого- судді Ямкової О. О.

за участю: секретаря Ковальського Є. В. захисника Качана Р. Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, - адвоката Качана Р. Ю. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 березня 2024 року, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює електрозварником в МКП «Миколаївводонакал» та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду, 15 червня 2023 року о 8 годині 55 хвилині на вулиці Пограничній, 2 у місті Миколаєві водій ОСОБА_1 , в порушення вимог, передбачених пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1 . При проходженні огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру визначено стан сп`яніння в 1,25 проміле, а у медичному закладі - 1,04 проміле.

ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою 23 червня 2024 року захисник ОСОБА_1 адвокат Качан Р. Ю. за допомогою електронного поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду від 7 березня 2024 року скасувати та провадження у справі закрити.

Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, так як своєчасно не отримав копії постанови суду. За таких обставин, вважав, що пропустив строк з поважних причин.

Слухання справи у суді апеляційної інстанції відбулося за відсутності ОСОБА_1 , повідомленого належним чином про дату та час слухання справи, у присутності його захисника відповідно до вимог, передбачених статтею 294 КУпАП.

Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши захисника адвоката Качана Р. Ю. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до висновку, що строк на подачу апеляційної скарги не підлягає поновленню з наступних підстав.

Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП України певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду в порядку апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції, постанова набирає чинності та пред`являється державою в особі її компетентних органів до виконання. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення судом першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.

За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою починається від дня винесення постанови суду першої інстанції, а його пропуск з доведення цією особою обставин поважності його пропуску, тобто обставин незнання особи про складення відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення та як наслідок цих обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Розумні строки в судочинстві з розгляду справ про адміністративні правопорушення - це найкоротші за конкретних обставин строки, протягом яких правопорушник чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне оскарження постанови суду першої інстанції, та підтверджені належними і допустимими доказами. Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено місцевим судом 7 березня 2024 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 2 квітня 2024 року.

Копія постанови суду направлена за місцем проживання ОСОБА_1 листом від 21 березня 2024 року (а.с.40).

Апеляційна скарга за допомогою електронного поштового зв`язку подана захисником ОСОБА_1 адвокатом Качан Р. Ю. лише 23 червня 2024 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.

За такого, оцінюючи обставини звернення адвоката Качана Р. Ю. з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду м. Миколаєва від 7 березня 2024 року з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП України, апеляційний суд враховує, що вказаною нормою встановлюються строки звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого перегляду судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, зокрема поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду з апеляційною скаргою за захистом свого права протягом 10 днів з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови) та метою звернення до суду.

З матеріалів адміністративної справи та постанови суду вбачається, що особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Качан Р. Ю. в судовому засіданні, у якому судом ухвалена постанова присутніми не були, але про дату та час судового слухання належним чином та завчасно повідомлені (а.с.33-39).

Крім того в усі призначені судом засідання ОСОБА_1 , як особа, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, викликався належним чином через свого захисника ОСОБА_2 та шляхом направлення судових повісток за місцем його проживання, які він не отримав з незалежних від суду причин. В жодне судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, клопотань та заяв про причини неявки суду не надав. Захисник ОСОБА_1 адвокат Качан Р. Ю. також у призначені судові засідання не з`являвся, направляв на адресу суду заяви про їх відкладення з різних причин, зокрема і з бажанням ознайомитися з матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Однак інших заяв захисника про явку до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи або неможливості реалізації такого права матеріали справи не містять (а.с.11-36).

Втім, після направлення копії постанови за місцем проживання водія та на виконання постановленого судового рішення, захисник Качан Р. Ю. особисто з`явився до приміщення суду 29 травня 2024 року та подав заяву на отримання копії постанови з результатами розгляду справи. У тої же день накладена резолюція про надання захиснику документів.

В той же час захисник Качан Р. Ю. отримав копію постанови лише 20 червня 2024 року в приміщенні суду, за особистою явкою через тривалий час з моменту подачі заяви та за відсутністю даних про несвоєчасну її видачу з вини працівників суду (а.с.43).

За наведених обставин посилання захисника ОСОБА_2 на неможливість своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з не отриманням копії постанови суду, виглядає досить сумнівним.

Тому, враховуючи обізнаність захисника про дати судових засідань та рух справи, перебування постанови суду від 7 березня 2024 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 2 квітня 2024 року з достеменним знанням номеру справи, у якій винесена ця постанова, та подача особистої заяви до суду 29 травня 2024 року, наведена захисником обставина про дату обізнаності особи щодо ухваленого відносно неї судового рішення, якою на його думку є дата отримання ним копії, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги, хоча б після звернення до суду.

В той же час апеляційна скарга подана захисником лише 23 червня 2024 року, а його доводи про дату отримання копії постанови 20 червня 2024року, як початок відліку строку на апеляційне оскарження, є такими, що суперечать положенням статті 294 ЦПК України, оскільки датою початку такого строку є дата винесення постанови судом.

Твердження про необхідність відліку строку на оскарження за положеннями статті 285 КУпАП не є слушними, оскільки строки оскарження постанови суду визначені окремо в спеціальній нормі, якою є стаття 294 КУпАП, та пов`язані з датою постановлення судового рішення, а не вручення його копії.

Таким чином, будучі обізнаними про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, та датою і змістом постановленого суддею рішення у справи, особа, відносно якої складено протокол, та його захисник зволікали зі своєчасною подачею апеляційної скарги, не направили вчасно апеляційну скаргу без об`єктивних на то причин.

Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причин, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними.

За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити захиснику ОСОБА_1 адвокату Качану Р. Ю. в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_2 .

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова