Справа № 448/1880/24 Головуючий у 1 інстанції: Кічак Ю.В.
Провадження № 33/811/1594/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Капець Марії Андріївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Мостиського районного суд Львівської області від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605,60 грн.

Місцевим судом встановлено, що 11 жовтня 2024 року, о 01 годині 00 хвилин в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ, Яворівського району, Львівської області, на в`їзд в Україну в Республіки Польща під час прикордонного контролю було виявлено особу, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Королівства Іспанія серії НОМЕР_1 , виданий на установчі дані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході перевірки документів відносно даного громадянина відбулося спрацювання БД «Гарт 1П» (БД 1-11, порушення терміну реєстрації). Згідно бази даних «Ризик», встановлено, що вказана особа являється громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та такий перетинав державний кордон України 09 серпня 2021 року по паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Такими своїми діями ОСОБА_1 вчинив спробу перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, порушивши ч. 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підп. 1 п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57, та його дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Капець М.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Вважає, що постанова місцевого суду прийнята з грубим порушенням законодавства, є незаконною та необґрунтованою, а ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення яке він не вчиняв.

Наголошує, що ОСОБА_1 при перетині кордону пред`явив дійсний паспорт Королівства Іспанія, який йому належить, має всі необхідні документи, виданий уповноваженим органом іншої держави, підтверджує особу пред`явника та дає йому право на в`їзд та виїзд з України.

Звертає увагу, що посадові особи, які склали протокол не надали жодних даних, які б вказували, що паспорт є підроблений чи містить недостовірні відомості, ознаки підробки.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України», передбачено, що громадянин України, який набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно з приписами статті 2,3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну); перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Пунктом 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, передбачає, що перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу.

У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.

У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни окрім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Всупереч тверджень апелянта ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було дотримано, а висновок суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, наведені у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №1240514 від 11 жовтня 2024 року (а.с. 3), з якого вбачається, що в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Шегині», територія Шегинівської ОТГ Яворівського району Львівської області, на в`їзд в Україну в Республіки Польща під час прикордонного контролю було виявлено особу, яка пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Королівства Іспанія серії НОМЕР_1 , виданий на установчі дані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході перевірки документів відносно даного громадянина відбулося спрацювання БД «Гарт 1П» (БД 1-11, порушення терміну реєстрації). Згідно бази даних «Ризик», встановлено, що вказана особа являється громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та такий перетинав державний кордон України 09 серпня 2021 року по паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 ;

- рапортами майстер сержанта Л. Солими та капітана ОСОБА_5 (а.с. 4-5), відповідно до яких в процесі перевірки документів та опитування ОСОБА_1 , було встановлено, що він є громадянином України, який пред`явив паспорт громадянина Королівства Іспанія.

- фотокопією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), з якої встановлено, що він є громадянином України;

- фотокопією паспорта громадянина Королівства Іспанія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7), з якої встановлено, що він має паспорт Королівства Іспанія;

- інформацією з витягу з бази даних «Ризик» (а.с. 8), відповідно до якої ОСОБА_6 виїхав з території України на підставі закордонного паспорта гр. України серії НОМЕР_2 , 9 серпня 2021 року.

Апеляційний суд не бере до уваги аргументи апелянта про те, що ОСОБА_1 є громадянином Королівства Іспанія, та перетинав кордон на підставі чинних документів виданих Королівством Іспанія, тому що це не має правового значення, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 , як громадянин України, зобов`язаний був пред`явити на паспортному контролі документи, що дають право саме громадянину України на виїзд з Україну (дійсний паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України та інші.).

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство.

У пункті 1 частини 2 Закону України «Про громадянство України» зазначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на принципі єдиного громадянства - громадянства держави Україна. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Із вказаного слідує, що згідно з законодавством України громадянство України та ще однієї, або декількох країн (подвійне громадянство) в Україні не допускається.

Підстави втрати та припинення громадянства України визначені у статтях 18 та 19 Закону України «Про громадянство України», а датою припинення громадянства України у передбачених цими статтями випадках є дата видання відповідного указу Президента України.

Встановивши правовий зв`язок фізичної особи з державою Україна, тобто належність особи, яка перетинає державний кордон у пункті пропуску за документом громадянина іноземної держави, до громадянства України, службові особи Державної прикордонної служби України зобов`язані керуватися правовою нормою пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України». Якщо громадянин набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідна правова норма міститься в частині 1 стаття 3 Європейської конвенції про громадянство - кожна держава визначає у своєму законодавстві, хто є її громадянами. Наявність за громадянином України подвійного громадянства не визнається.

Отже можна зробити висновок, що використовувати паспорт громадянина іншої країни для перетину державного кордону України на законних підставах мають фізичні особи лише після видання Указу Президента України про втрату такими особами громадянства України.

Оскільки початком здійснення прикордонного контролю є момент подання особою паспортного документу для перевірки, факт надання громадянином України паспортного документу іноземної держави кваліфікується як спроба незаконного перетину державного кордону України, так як даний документ не може вважатися відповідним, тобто дані дії є адміністративним правопорушенням, передбачене частиною 1 статті 204-1 КУпАП.

Доводи апелянта, що посадові особи, які склали протокол не надали жодних даних, які б вказували, що паспорт є підроблений чи містить недостовірні відомості, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1 інкримінують спробу перетину державного кордону в пункту пропуску без відповідних документів, а не з документами які мають ознаки підробки.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Капець М.А., є необґрунтованими, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Мостиського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Капець Марії Андріївни - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.