КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Київ

Справа № 761/6940/24

Провадження № 33/824/3408/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Гармаша Михайла Юрійовича, на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 372763 від 04 лютого 2024 року, ОСОБА_1 04.02.2024 о 00 год. 15 хв. керував автомобілем марки «Reno» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. О. Теліги, 2 в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Драгер Алкотест 7510», яким було підтверджено стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 з результатом тесту - 1,33 %.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 подав через свого захисника Гармаша М.Ю. апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поліцейські не мали повноважень проводити огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем та повідомив їм про це, оскільки огляд на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовців проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у ЗСУ відповідно до ст. 266-1 КУпАП.

Вказує, що працівники поліції не направили ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я після незгоди з результати приладу "Драгер", а сам прилад востаннє калібрувався 09 травня 2023 року та станом на день проведення огляду 04 лютого 2024 року в нього сплив 6-місячний інтервал обов`язкового калібрування, що свідчить про порушення інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та недопустимість результату приладу "Драгер".

Вважає, що судом першої інстанції було порушено ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод внаслідок самостійного витребування документів щодо технічного обслуговування приладу "Драгер" таких документів в основу винуватості ОСОБА_1 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Гармаш М.Ю. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність зокрема за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Судом першої інстанції встановлено, що з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння, на місці зупинки пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу "Драгер", результат якого склав 1,33%. При цьому, після проведеного огляду, на запитання поліцейських чи погоджується він з результатами огляду, останній в чіткій формі, сказав, що «так» та не висловлював співробітникам поліції свою незгоду з проведеним оглядом, що також підтверджується і актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, на якому міститься підпис ОСОБА_1 .

Крім того, судом було встановлено, що прилад "Драгер Алкотест" має відповідний сертифікат, який відповідає затвердженому типу, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки, пройшов у строк відповідну державну повірку, сервіс та градуювання, у зв`язку із чим підстав для сумнівів, з урахуванням наведених доказів щодо результатів проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у суду не виникло.

За таких обставин суд встановив, що ОСОБА_1 04.02.2024 о 00 год. 15 хв., керуючи автомобілем марки «Reno» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. О. Теліги, 2 в м. Києві порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, за що встановлена відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Заперечуючи щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апелянтом вказується на недійсність огляду на стан сп`яніння через його проведення поліцейськими в порядку ст. 266 КУпАП, а не уповноваженою особою ВСП у порядку ст. 266-1 КУпАП.

Апеляційний суд відхиляє вказаний довід з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ч.1).

Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч.2).

Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів (ч.3).

Аналіз положень ст. ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст. 266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень.

Таким чином, порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України, які керують транспортними засобами на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції здійснюється в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, отже посилання апелянта на те, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, то огляд на стан сп`яніння мав бути проведений виключно посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення є помилковим.

До того ж матеріали справи не містять даних про те, що у визначений в протоколі час водій ОСОБА_1 перебував під час виконання обов`язків військовослужбовця. За таких обставин, порядок огляду водія ОСОБА_1 , який не перебував під час виконання обов`язків військової служби, та який керував транспортним засобам, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції правомірно здійснювався в загальному порядку, встановленому ст. 266 КУпАП.

Щодо доводу про не складення поліцейськими направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та не роз`яснення такого права апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 266 у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Аналогічна норма міститься у п. 7 розділу І Інструкції № 1452/735.

Як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 був згоден на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки (00:26:26), а також погодився із результатом огляду, проведеного із застосуванням приладу "Драгер" (00:27:09). Поряд із цим поліцейським проведено контрольний забір повітря перед проведенням огляду ОСОБА_1 та роз`яснено порядок такого огляду і можливі варіанти розвитку подій після нього.

За таких обставин дії поліцейських відповідають положенням КУпАП та Інструкції № 1452/735, а для складення направлення на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі не було підстав та доводи апелянта про незгоду із результатами огляду є надуманими та безпідставними.

Щодо спливу 6-місячного інтервалу обов`язкового калібрування приладу "Драгер" апеляційний суд звертає увагу на таке.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 затверджено міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями.

Під номером 13 міститься найменування "вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається", міжповірочний інтервал, якого становить 1 рік. Також у сервісній гарантійній книжці газоаналізатора "Drager Alcotest 7510 OIML" вказано про необхідність проведення операцій сервісне технічне обслуговування", "градуювання", "повірка" принаймні 1 (Один) раз на 12 (Дванадцять) місяців.

Як вбачається із відомостей про операції "сервісне технічне обслуговування", "градуювання", "повірка" (а. с. 34) та чеку приладу "Драгер" (а. с. 3) остання повірка приладу була здійснена 09 травня 2023 року, а тому результати приладу є безумовно коректними до 09 травня 2024 року.

ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу "Драгер" 04.02.2024, а тому порушень інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу немає, а доводи про недопустимість результатів огляду є необґрунтованими.

Доводи щодо порушення судом першої інстанції ст. 6 Конвенції, що виявилося у витребуванні документів щодо технічного обслуговування приладу "Драгер" апеляційний суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 визначено, що перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.

На відеозаписі не зафіксовано вимоги ОСОБА_1 щодо надання сертифікату відповідності та/або свідоцтва про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, оскільки він був згоден як на проведення огляду за допомогою приладу "Драгер", так і з результатами такого огляду. Доводи, що ставлять під сумнів факт згоди із результатами огляду на стан сп`яніння виникли лише під час розгляду справи в суді, коли до неї був залучений захисник, що сприймається апеляційним судом як спосіб уникнути відповідальності при фактичній згоді із діями поліцейських, а тому суд першої інстанції правомірної з метою з`ясування дійсних обставин справи витребував документи щодо технічного обслуговування приладу "Драгер".

Крім цього апеляційний суд звертає увагу, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, доводиться поза розумним сумнівом сукупністю інших доказів, що містяться в матеріалах справи та, головним чином відеозаписом, а тому штучне створення підстав для скасування законної та обґрунтованої постанови суду першої інстанції є неприпустимим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через захисника Гармаша Михайла Юрійовича, - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 липня 2024 року.

Суддя О. В. Желепа