ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

про відмову у задоволенні клопотання про поновлення строку

на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги

20 листопада 2024 р. м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Давній В. П., перевіривши апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 жовтня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку звернення на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 жовтня 2024 року.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить оскаржувану постанову скасувати та призначити новий розгляд даної справи у суді першої інстанції.

Свої вимоги в частині задоволення клопотання про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, мотивує тим, що справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 та його захисника Марусяка В. С., суд першої інстанції, на думку апелянта, обмежив його право на доступ до правосуддя та реалізацію його права на захист.

Зазначає, що розгляд справи був проведений у його відсутності та відсутності його захисника не дивлячись на те, що в матеріалах справи було наявне клопотання його захисника про відкладення розгляду справи. Судом не було заслухано його пояснення, чим істотно порушено його права на захист.

Посилається на те що, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в даній справі слід застосувати аналогією закону положення ст. 412 і ст. 415 КПК України та скасувати оскаржувану постанову із

ЄУНСС: 727/9976/24 Головуючий у І інстанції: Слободян Г.М.

Номер провадження: 33/822/692/24 Головуючий в апеляційній ін-ції: Давній В. П.

призначенням нового розгляду даної справи у першій інстанції.

Вказує, що копію постанови його захисник - адвокат Марусяк В. С. отримав 17 жовтня 2024 року на електронну скриньку, а ОСОБА_1 отримав копію оскаржуваної постанови 23 жовтня 2024 року через відділення Укрпошти, а тому вважає що строк на апеляційне оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 жовтеня 2024 року пропущено за поважних причин та підлягає поновленню.

Перевіривши матеріали справи та доводи в частині поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Приписи Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентують тривалість строків, порядок їх обчислення та наслідки їх закінчення.

Нормами ч. 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом 10-ти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також, якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено, а потерпілому - на його прохання.

При цьому, статті 285, 294 КУпАП не пов`язують строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення з часом одержання її копії або ознайомлення з нею.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У відповідності до даних, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, постанова районного суду відносно ОСОБА_1 була винесена судом 02 жовтня 2024 року.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 та його захисник Марусяк В. С. не були присутніми в судовому засіданні районного суду. Апеляційна скарга на вказану постанову була вперше надіслана захисником ОСОБА_2 - 24 жовтня 2024 року, тобто поза межами встановленого законом десятиденного строку на її оскарження.

При цьому згідно відомостей, які містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апелянт був обізнаним щодо ходу розгляду справи про адміністративне правопорушення та про призначення розгляду на 16 год 30 хв. 02 жовтня 2024 р., однак не вживав заходів для того, щоб дізнатися про результат судового розгляду і не скористався правом подати апеляційну скаргу в строк, встановлений приписами ст. 294 КУпАП.

Вищевказане не заперечується апелянтом ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі зазначав, що йому було відомо про дату слухання справи відносно нього, що також підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а. с. 15).

Отже, ОСОБА_1 допускав думку про те що, судом буде прийнято рішення у визначений час, проте 02.10.2024 року у суд не з`явився. У зв`язку з чим, суд першої інстанції переконавшись, що учасник провадження належним чином був повідомлений, прийняв рішення у справі.

Твердження апелянта про те, що про існування оскаржуваної постанови його захиснику адвокату Марусяку В. С. стало відомо 17 жовтня 2024 року, не може слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки вказані вище положення закону не пов`язують строк оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення з часом одержання її копії, або з часом, коли стало відомо особі про неї, у зв`язку з чим посилання апелянта на цю обставину, як на підставу для поновлення строку на оскарження постанови, не ґрунтується на законі.

Інших непереборних обставин та жодних поважних причин пропуску встановленого законодавством строку, не зазначає.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин, і лише на підставі клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу. Поважність причин його пропуску має довести особа, яка подає апеляційну скаргу, і яка заявила таке клопотання.

При цьому, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарев проти України» Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

В рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апелянт не навів обґрунтованих підстав для поновлення строку на оскарження судового рішення, а тому в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути останньому.

Керуючись ст.ст. 289, 294 Кодексу України про адміністративне правопорушення, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги на оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 жовтня 2024 року.

Апеляційну скаргу разом з усіма додатками до неї повернути особі, яка її подала.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя

Чернівецького апеляційного суду В. П. Давній