Провадження № 33/801/849/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Сало Т. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвоката Тарнавської Вікторії Валеріївни, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

У скарзі зазначає, що в справі відсутності докази на підтвердження факту керування ним транспортним засобом, що є обов`язковою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Судом не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 з приводу того, що саме вона керувала транспортним засобом. Відеозапис не скріплений електронним підписом автора, що є обов`язковим реквізитом електронного документа, а тому підстав брати вказаний доказ до уваги не має.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши адвоката Тарнавську В.В., яка підтримала апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №115161, складеного поліцейським 1 взводу 1 роти 1 БПП у Вінницькій області рядовим поліції ОСОБА_3 , 20 серпня 2024 року о 19 год. 10 хв. в м. Вінниці по вул. Немирівське шосе, 8 А, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2111, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки ОСОБА_1 відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1-2).

У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.280 КУпАП з`ясував всі обставини, що підлягають доказуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту керування ним транспортним засобом. Він повідомив поліцейським, що автомобілем він не керував та як вбачається з відео, автомобіль не рухався і стояв на території АЗС.

Вказані доводи відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягають як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Аналогічні доводи щодо недоведеності матеріалами справи факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 зазначав і в суді першої інстанції.

Відхиляючи вказані твердження, суд першої інстанції виходив з доведеності матеріалами справи факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Зокрема, із відео судом було встановлено, що працівники поліції під`їхали до автомобіля ВАЗ 2111 АВ50221IX, який стояв, здійснивши зупинку на станції АЗС по вул. Немирівське шосе, 8 А, за кермом якого перебував ОСОБА_1 .. Двигун транспортного засобу працював і ключі від транспортного засобу перебували у замку запалювання. Працівниками поліції відразу ж було повідомлено ОСОБА_1 про порушення ним ПДР при здійсненні заїзду на АЗС без включення світлового маячка фар «поворот», що і стало причиною перевірки документів водія. З самого початку ОСОБА_1 не заперечував того факту, що він перебував за кермом транспортного засобу, а тільки після того, як йому було повідомлено підозру про те, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, попередньо погодився на проходження перевірки на стан сп`яніння на місці, але в подальшому почав себе вести агресивно і його поведінка не відповідала обстановці, після чого в категоричній формі відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та заперечував те, що він керував взагалі цим транспортним засобом, наголошуючи на тому, що за кермом була його дружина, що не відповідає дійсності, оскільки відсутні будь-які належні докази того, що за кермом транспортного засобу окрім ОСОБА_1 перебував ще хтось.

Суд першої інстанції відхилив письмові пояснення свідка ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 , оскільки повідомлені в них факти і обставини, що автомобілем керувала вона, а не її чоловік, жодними доказами не підтверджі, оскільки при перегляді відео доказів в присутності адвоката Тарновської В.В. встановлено, що до транспортного засобу через тривалий час (60-40 хв.) підійшли дві особи жіночої статті та одна особа чоловічої статті і при спілкуванні працівників поліції із ними жодна особа не повідомила про те, що хтось із них керував цим транспортним засобом, що виключає твердження ОСОБА_2 про те, що вона керувала автомобілем, який залишила припаркованим і пішла з донькою по справах, залишивши в автомобілі чоловіка, який нібито здійснив увімкнення двигуна транспортного засобу та очікував її, у зв`язку з тим, що в автомобілі в замку запалювання є якісь несправності. Крім того, суд взяв до уваги, що транспортний засіб було передано водію ОСОБА_4 , а не дружині правопорушника.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 , не відповідають дійсності, оскільки судом було надано їм мотивовану оцінку та відхилено їх.

Однак, на першому відео зафіксовано, як до автомобіля підходить поліціант, який представився. Автомобіль був з включеним двигуном. Поліціант пояснив причину зацікавленості даним авто (через порушення водієм правил ПДР та повідомлення очевидців про їзду водія в нетверезому стані), та запропонував водієві «заглушити» машину, що останній і зробив. ОСОБА_1 запитали чи погоджується він пройти огляд на стан сп`яніння, на що останній дав стверджувальну відповідь так. Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції, що поведінка ОСОБА_1 була неадекватною відповідно до обстановки, адже останній після того, як погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, почав неодноразово телефонувати комусь, на запитання поліціантів чіткої відповіді не давав, ходив навколо автомобіля, затягуючи таким чином час, і пояснення по суті правопорушення останній в протоколі не надав. Після чергового дзвінка, ОСОБА_1 змінив свою позицію, вказуючи вже, що він не керував цим авто. При цьому суд звертає увагу, що на відео ОСОБА_1 не вказує, хто саме керував його авто, в тому числі не згадує про свою дружину, як керманича. Як вбачається з тривалого відео, ні в машині, ні біля машини його дружини не було, і протягом усього часу оформлення адміністративного матеріалу вона до автомобіля не підходила. Її письмові пояснення з`явились вже у суді першої інстанції, і клопотання про її допит в якості свідка адвокат Джереловського Я.О. не заявляв. Загальновідомим фактом є те, що дружина особи, яка притягається до відповідальності є заінтересованою особою у виправдані свого чоловіка, тому суд першої інстанції правильно не взяв її пояснення, як доказ, який спростовує вину ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд вважає, що факт керування водієм авто можливо довести не лише відеозаписом, на якому буде зафіксовано факти керування чи зупинки, але й іншими непрямими доказами, які дають можливість зробити висновок про керування водієм авто. В даному випадку, такими фактами є перебування водія в автомобілі з включеним двигуном, факт зміни позиції захисту водія з «я нічого не вживав» на іншу - «я не керував цим автомобілем», не вказуючи при цьому керманича, а також поведінка водія, яка в даному випадку є неадекватною та алогічною.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є доведеним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що долучений до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис є неналежним та допустимим доказом, оскільки не скріплений електронним підписом автора.

Вказані доводи відхиляться апеляційним судом, оскільки як визначено статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій це лише спосіб збереження інформації. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорстокої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів справи в якості доказу CD-диск з відеозаписами обставин подій, які мали місце 20 серпня 2024 року, були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері (відеореєстраторі) в електронному вигляді у вигляді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа, який не потребує додаткового засвідчення електронним підписом.

Дослідивши відеозапис, суд першої інстанції обґрунтовано поклав його в основу свого рішення, як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_1 ..

Факт відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не заперечує та висновок суду першої інстанції в цій частині не оскаржує, а тому оскаржувана постанова в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції і не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з подальшим виправданням ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, повно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини справи дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому правопорушенні доведена повністю.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Сало