Номер провадження: 33/813/2757/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Копіца О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого судді Копіци О.В., за участі секретаря судового засідання Ровенко А.С., в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши його апеляційну скаргу на постанову Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024 відносно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- про накладення стягнення за вчинення адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції від 22.10.2024 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Відповідно до вказаної постанови суду, 01.09.2024 о 09 год. 29 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», держ. знак НОМЕР_1 у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, біля буд. 114/1 у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога, що підтверджується висновком № 002759 від 06.09.2024, чим порушив п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з оскаржуваною постановою, вказавши на те, що вона є незаконною, винесена при неповному з`ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на те, що:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що в матеріалах справи відсутні докази наявності підстав для зупинки його транспортного засобу, зокрема, докази вчинення ним порушення ПДР, що свідчить про безпідставність здійснення поліцейськими заходів щодо встановлення його стану сп`яніння як водія;

- в порушення ЗУ «Про Національну поліцію» та Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, співробітники поліції, що склали протокол, не зафіксували рух транспортного засобу під його керуванням, так і факт зупинки автомобіля;

- вину у вчиненні інкримінуємого йому правопорушення він не визнає, при цьому державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол, вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу є неприпустимим в розумінні презумпції невинуватості.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити та пояснив, що він дійсно рухався в зазначений час та місці в якості водія автомобіля «Opel Vectra», але підстави для його зупинки у працівників поліції були відсутні, тому він вважає, що всі подальші дії є незаконними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши доводи його апеляційної скарги та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження стосовно нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.

Вимогами п. 2.9 а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що факт події зазначеного адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння повністю доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №126404 від 10.09.2024 (а.с. 1), відповідно до якого 01.09.2024 о 09 год. 29 хв. у м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 114/1 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra», держ. знак НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння, медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком № 002759 від 06.09.2024, чим порушив п. 2.9 а) Правил дорожнього руху;

- висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування від впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 06.09.2024, згідно якого ОСОБА_1 на момент проведення огляду в медичному закладі, тобто станом на 01.09.2024, перебував у стані наркотичного сп`яніння (а.с. 4);

- відеозаписом з нагрудної камери відео-реєстратору співробітників поліції ПВР 473678, 230473 (а.с. 7), на якому зафіксовано огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Із аналізу наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що 01.09.2024 о 09.30 год. до ОСОБА_1 , який виходив з місця водія, із розташованого на узбіччі дороги автомобіля, підійшов поліцейський, назвав своє прізвище, а також повідомив про відеофіксацію, після чого почав з`ясовувати у водія чи був він учасником ДТП та характер наявних у транспортного засобу пошкоджень, а також запропонував водію надати документи на трансопртний засіб. В процесі спілкування поліцейським у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (час: 09:34:00, 09:35:45), що стало підставою для висловлення поліцейським пропозиції останньому пройти огляд для встановлення відповідного стану сп`яніння у закладі охорони здоров`я, а також було роз`яснено наслідки відмови від проходження такого огляду (час: 09:35:45, 09:35:50), ОСОБА_1 погодився пройти огляд, після чого вони направились до закладу охорони здоров`я.

В подальшому, на відео-записі зафіксовано проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я (час: 10:31:00-11:19.00).

По закінченню огляду було складено повідомлення про запрошення ОСОБА_1 до підрозділу патрульної поліції для розгляду адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на 10 год. 10.09.2024 (а.с. 5). При цьому, ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі його неприбуття та відсутності клопотання про відкладення розгляду справи, справа про адміністративне правопорушення розглядатиметься відповідно до вимог ст. 268 КУпАП. Відповідне повідомлення із роз`яснення наслідків неприбуття підписано особисто ОСОБА_1 .

В зазначену дату та час ОСОБА_1 з`явився до відділення поліції, де йому поліцейським повідомлено, що відповідно до медичного висновку 01.09.2024 він керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, з чим ОСОБА_1 не погодився, після чого відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час складення протоколу, ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, ним надано пояснення, а також отримано копію відповідного протоколу.

Апеляційний суд вважає безпідставними твердження ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази фіксації факту керування ним транспортним засобом, оскільки такі спростовуються відеозаписом події, відповідно до якого ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом, а в суді апеляційної інстанції підтвердив, що керував транспортним засобом «Opel Vectra» за наведених у протоколі обставин, однак вважає, що підстави для зупинки автомобіля під його керуванням були відсутні.

Так, ч. 2 ст. 266 КУпАП, п. 3 Порядку № 1103 від 17.12.2008, а також п. 4 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 передбачено, що під час проведення огляду особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, на яку посилається ОСОБА_1 в якості аргументації своїх доводів, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В той же час системний аналіз вищевказаних положень законодавства та нормативних актів свідчить про те, що технічні засоби відеозапису застосовуються співробітниками поліції безпосередньо під час проведення огляду особи на виявлення стану алкогольного сп`яніння, тобто не є обов`язковим фіксування поліцейським виконання всіх службових обов`язків.

Наявний в матеріалах справи відеозапис фіксує процес проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, при цьому жодних заперечень щодо процесу проведення огляду ОСОБА_1 не висловлював, як і не оспорював факт керування транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин.

Наведене спростовує твердження ОСОБА_1 щодо порушення співробітниками поліції порядку використання технічних засобів відеозапису, а також відсутності відеофіксації факту керування ним автомобілем та його зупинки.

Апеляційний суд також зауважує, що не мають правового значення доводи апелянта щодо безпідставності його зупинки та відсутності доказів порушення ним ПДР, оскільки такі обставини не є предметом доказування у справі, не впливають на склад вчиненого правопорушення, а тому не підлягають дослідженню, водночас, ОСОБА_1 під час складення протоколу щодо нього на вказане не звертав увагу, підстави його зупинки не оспорював.

Отже, позиція ОСОБА_1 , та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом особою в стані наркотичного сп`яніння.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що зібрані у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 докази є належними, допустимими та такими, що відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

Інших істотних та переконливих доводів, які б свідчили про недопустимість доказів, які містяться в матеріалах справи або спростовували висновки судді першої інстанції в оскаржуваній постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду 1-ої інстанції щодо нього, як законна, обґрунтована та вмотивована залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 22.10.2024, про накладення стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.В. Копіца