Провадження № 33/801/597/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач: Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 липня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-15 КпАП України,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, проживає в АДРЕСА_1 , -

встановив:

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн на користь держави. Стягнуто з нього судовий збір в дохід держави у сумі 605,60 грн.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити.

Згідно з доводами апеляційної скарги скаржник вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210 КУпАП щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ним не були складені у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

ОСОБА_1 , повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Подав додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 він дійсно є відповідальною особою за організацію та ведення адміністративних проваджень, проте направленням (врученням) повісток, а також направленням звернень до відділів поліції щодо здійснення розшукових заходів займалися інші працівники.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на практику суду першої інстанції, що в аналогічних справах закрив провадження в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 294 КпАП України, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, що досліджувалися судом першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КпАП України).

Згідно з положеннями частини 7 статті 294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але необмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Статтею 280 КпАП України передбачено, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про наявність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Так, відповідно до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення від 26 березня 2023 року, 06.03.2024 сержант ОСОБА_1 будучи військовою особою, під час несення служби на посаді штаб-сержанта 3 категорії відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконав свої обов`язки, що передбаченні наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.12.2023 року №694: не склав адміністративний протокол відносно ОСОБА_3 , в діях якого є ознаки триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП (період з 09 год 00 хв. 05.01.2024 до 06.03.2024) та пов`язаного з ухиленням від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом тривалого часу до моменту його затримання працівниками Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП у строки, встановленні ст. 254 КУпАП, чим вчинив недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду.

Крім того, згідно з протоколом про вчинення адміністративного правопорушення від 26 березня 2023 року, 15.03.2024 сержант ОСОБА_1 будучи військовою особою, під час несення служби на посаді штаб-сержанта 3 категорії відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів законів та інструкцій, не виконав свої обов`язки, що передбаченні наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.12.2023 №694: не склав адміністративний протокол відносно ОСОБА_4 , в діях якого є ознаки триваючого адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП (період з 08 год 00 хв. 28.11.2023 до 15.03.2024) та пов`язаного з ухиленням від явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 протягом тривалого часу до моменту його затримання працівниками Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання адміністративного протоколу за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП у строки, встановленні ст. 254 КУпАП, чим вчинив недбале ставлення до військової служби військовою службовою особою в умовах особливого періоду.

А тому, такі дії ОСОБА_1 ініціатором протоколу кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 172-15 КпАП України.

Диспозиція частини 2 статті 172-15 КпАП України передбачає адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби вчинене в умовах особливого періоду.

Суб`єктом даного правопорушення є військова службова особа. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці.

З об`єктивної сторони правопорушення характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами, через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Невиконання службових обов`язків означає невиконання військовою службовою особою дій, передбачених нормативними актами (статутами, наказами, інструкціями, постановами тощо), які є безумовними для виконання нею.

При встановленні недбалого ставлення до військової служби у формі невиконання службових (посадових) обов`язків необхідно встановити, що винний зобов`язаний був вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому за вину. Військова службова особа може відповідати за недбале ставлення до військової служби лише у тому випадку, коли вона не тільки повинна була через свій службовий обов`язок виконати ті чи інші дії, але й могла, тобто мала реальну можливість виконати їх належним чином. Якщо військова службова особа перебувала у таких умовах, за яких не мала фактичної можливості належно виконати свої службові (посадові) обов`язки, то відповідальність за недбале ставлення до військової служби виключається. При цьому треба враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні фактори. Зокрема, зовнішні умови й обстановку, в якій доводилось виконувати обов`язки військовій службовій особі, дії вищестоящих командирів і начальників, а також дані, які характеризують особу винного, його кваліфікацію, професійну підготовку, тривалість перебування на посаді, яку обіймає, досвід та інші обставини кримінального провадження.

Абзац 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що особливий період починається зокрема з моменту введення воєнного стану в Україні.

Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». А законом України від 06.02.2024 року №3564-IX, затверджено Указ Президента України від 05.02.2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, військовослужбовець повинен бути пильним, а згідно ст. 16 вказаного Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Матеріалами справи встановлено, що з 26.02.2022 року ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України. Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №694 від 25.12.2023 року сержант ОСОБА_1 є відповідальною особою за організацію та ведення адміністративних проваджень, а також є уповноваженою особою, що має право на складання протоколів щодо порушення військовослужбовцями ЗСУ, призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію відносно осіб, що доставлені для складання адміністративних протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 210, 210-1 КУпАП та особою, відповідальною за складання протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності призовників, військовозобов`язаних, керівників підприємств, установ, організацій та реєстрацію постанов.

Громадянин ОСОБА_3 04.01.2024 року отримав повістку про виклик на 09 год. 00 хв. 05.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з неявкою останнього ІНФОРМАЦІЯ_4 05.02.2024 року направлено звернення до ВРУП ГУНП у Вінницькій області про здійснення розшукових заходів відносно ОСОБА_3 та 06.03.2024 року останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протокол про адміністративне правопорушення не був складений у зв`язку із закінченням термінів притягнення до адміністративної відповідальності.

Також громадянин ОСОБА_4 27.11.2023 року отримав повістку про виклик на 08 год. 00 хв. 28.11.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 15.03.2024, у зв`язку з неявкою останнього, його було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Протокол про адміністративне правопорушення не був складений у зв`язку із закінченням термінів притягнення до адміністративної відповідальності.

Із рапортів, складених ОСОБА_1 від 06.03.2024 року та 15.03.2024 року, видно, що протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були складені через закінчення термінів притягнення до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, таке переконання ОСОБА_1 є хибним, зважаючи на наступне.

Статтею 38 КпАП України передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Окрім цього, необхідно зазначити, що в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

З матеріалів справи видно, що правопорушення, вчинені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є триваючими, оскільки полягають в порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, у виді неявки за викликом повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, в даному випадку строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 слід рахувати з 06.03.2024 року, коли останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а строк притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 - з 15.03.2024 року, коли останній був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому доводи апеляційної скарги про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КпАП України, оскільки строк притягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплив, є безпідставними.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 172-15 КпАП України за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.

Відтак постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Стадник І.М.