Справа № 390/111/24
Провадження № 3/390/71/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2024 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарях Губанові М.М., Петренко В.Р.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника Мазуренка О.С.,

розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої представником торгівельного відділу збуту Кіровоградського регіонального структурного підрозділу ДЛ «Солюшн», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2024 о 01.19 на автодорозі М-30 Стрий Умань - Дніпро Ізварине, 735 км + 700 м ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Golf», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510», тест № 281, результат тесту 1.2 проміле, з яким водій погодилася. Від керування відсторонена. Таким чином, ОСОБА_1 порушила пункт 2.9а ПДР України.

Згідно ст.268 КУпАП справа розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнала, щиро розкаялася та пояснила суду, що її донька від першого шлюбу ОСОБА_2 31.12. 2023 поїхала святкувати новий рік до свого батька та бабусі в с. Веселе. Близько півночі їй зателефонувала донька та попросила забрати її, оскільки батько перебуває в стані сп`яніння, виражається нецезурними словами, закрив її в будинку, ухватив за руку та поставив синець. Вона повідомляла донці, що вже вживала спиртні напої та не може приїхати забрати її. Донька була в істериці, плакала та все одно просила її забрати. У зв`язку з тим, що під час проживання у першому шлюбі чоловік наносив ОСОБА_1 тілесні ушкодження, вона переживала за життя та здоров`я доньки, сіла за кермо автомобіля та поїхала по доньку. Просила не позбавляти її права керування транспортним засобами.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є донькою ОСОБА_1 31.12.2023 вона поїхала святкувати новий рік до батька та бабусі в с. Веселе. Ближче до півночі батько, перебуваючи в стані сп`яніння почав виражатися нецезурною лайкою, закрив її в будинку та поставив їй синець на руці. Вона зателефонувала мамі та попросила забрати її. В телефонній розмові мати пояснювала, що вже вживала алкогольні напої та не може керувати автомобілем, однак ОСОБА_2 наполягала, щоб мати її забрала, оскільки боялася, що батько може почати її бити, так як батько колись її вже бив. Потім мати приїхала та забрала її.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона в ніч на 01.01.2024 святкувала новий рік разом з ОСОБА_1 та дітьми. До ОСОБА_1 зателефонувала її донька ОСОБА_2 та повідомила, що батько її ображає. Вона намагалася викликати таксі, але не вдавалося. Потім ОСОБА_1 поїхала забрати доньку.

Захисник ОСОБА_4 просив не позбавляти ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, оскільки остання працює у відділі збуту товарів та її робота пов`язана з керуванням автомобілем. Позбавлення такого права унеможливить її утримувати сім`ю, так як вона сама утримує двох неповнолітніх дітей.

Заслухавши ОСОБА_1 , її захисника, свідків, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до таких висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Згідно п. 2.9а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що спричиняють вчиненню адміністративний правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст.252 КУпАП, оцінюючи докази в їх сукупності, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, так як вона керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АДД № 609430 від 01.01.2024, результатом тестування, проведеного 01.01.2024 приладом «Аlkotest Drager 7510», тест № 281, яким зафіксовано результат 1,20 проміле, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що під час зупинки ОСОБА_1 працівникам поліції 01.01.2024 пояснювала поліцейським, що вона вимушено сіла за кермо автомобіля в стані сп`яніння, оскільки їй зателефонувала донька та повідомила, що батько її б`є. При цьому донька в цей час перебувала з нею в автомобілі.

Відповідно до ст. 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

На підставі ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_1 , суд визнає щире каяття, обставин, що обтяжують відповідальність останньої, судом не встановлено.

Адміністративне стягнення має на меті покарання порушника, запобігання скоєнню нових правопорушень. Проте покарання не є самоціллю, воно виступає необхідним засобом виховання правопорушника і запобігання правопорушенням.

У відповідності з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є часткою національного законодавства України.

Також передбачається, що якщо міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, які передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України. Тобто в такому випадку міжнародно-правові норми мають пріоритетне значення.

17 липня 1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод", а також Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, які є невід`ємною частиною Конвенції, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського Суду з прав людини по всім питанням, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року). ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні "Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії" від 23.10.1995 року зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення "кримінального обвинувачення". Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки "право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності" (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року).

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

У КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом. Проте, діючий Кримінальний кодекс України має відповідну статтю про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. При розгляді даних матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності слід застосувати аналогію права.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням особи винної суддя, вмотивувавши своє рішення, може призначити основне стягнення, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як вбачається з наданих стороною захисту документів, ОСОБА_1 є матір`ю двох неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , 2007 р.н, та ОСОБА_5 , 2013 р.н., які зареєстровані разом з нею. При цьому відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 01.06.2022 ОСОБА_1 є розлученою.

Відповідно до довідки начальника відділу кадрів ОСОБА_6 № 11-д від 02.02.2024 ОСОБА_1 працює представником торгівельного відділу збуту Кіровоградського регіонального структурного підрозділу ДЛ «Солюшн».

Згідно подорожнього листа за період з 01.03.2024 до 31.03.2024 водій ОСОБА_1 згідно завдання ТОВ «ДЛ Солюшн» на автомобілі «Volkswagen Golf», державний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух за зазначеним у додатку до подорожнього листа маршрутом в межах Кіровоградської області загальним пробігом 3448 км.

Таким чином, позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк 1 рік, як того вимагає санкція ч.1 ст.130 КУпАП, фактично призведе до неможливості виконувати роботу за посадою, яка безпосередньо пов`язана з керуванням автомобілем, призведе до втрати роботи та відповідно позбавить можливості утримувати неповнолітніх дітей.

Також суддя враховує, що дії вчинені ОСОБА_1 не спричинили істотної шкоди громадським або державним інтересам. Крім того, будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність правопорушниці не встановлено.

Окрім того, суд вважає, що ОСОБА_1 в ситуації, яка склалася у неї в ніч на 01.01.2024, діяла на межі крайної необхідності, оскільки наслідки, які могли б настати, якби вона не забрала доньку у батька, який поводив себе неадекватно, могли бути невідворотними.

Враховуючи визнання ОСОБА_1 своєї вини, особу правопорушниці, наявність обставини, що пом`якшує відповідальність - щире розкаяння винноїта відсутність обтяжуючих обставин, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 утримує двох неповнолітніх дітей, введення в Україні воєнного стану, а також той факт, що тяжких наслідків від правопорушення не настало, суд вважає, що останній слід призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП без позбавлення права керування транспортними засобами.

Виходячи з принципу справедливості, який є одним із основних принципів правосуддя, вирішальним у визначенні як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права є пропорційність відповідальності вчиненому правопорушенню, суд вважає, що в даному випадку, застосування стягнення у виді позбавлення спеціального права є явно несправедливим.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір, розмір і порядок сплати якого встановлюється Законом України Про судовий збір, сплачується особою, на яку накладено адміністративне стягнення.

Керуючись ст. 40-1, 284, 287, 294, 308 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн без позбавлення права керування транспортними засобами.

Штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення правопорушнику копії постанови, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у вказаний строк постанова надсилається для примусового виконання, в порядку якого з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначених правопорушень. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено протягом десяти днів з дня її винесення.

Строк пред`явлення постанови до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко