ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1989/24 Справа № 226/2156/23 Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_1 , Примак Н.М.,

захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

апеляційну скаргу захисника Безрука А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року, якою

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року встановлено, що 30.11.2023 року о 03.15 год. біля будинку № 22 по вул.Ушакова в м.Мирноград Донецької області ОСОБА_3 керував автомобілем Hyundai Sonata, держвний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів) і в порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою технічного приладу газоаналізатор Alcotest Drager 6810 та у закладі охорони здоров`я відмовився, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Безрук А.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , просить постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_3 скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази керування ОСОБА_3 30.11.2023 року транспортним засобом. Долучений відеозапис також не містить підтвердження, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом. Допитаний в судовому засіданні працівник поліції пояснив, що зупинка транспортного засобу на якому їхав ОСОБА_3 не проводилась та він не був присутнім під час зупинки авто. Осіб, які зупиняли автомобіль на блокпосту, виявлено не було. Невідомий час коли працівники поліції дізнались про цей випадок, а також скільки часу вони їхали до автомобіля ОСОБА_3 , який знаходився на блокпосту.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, чи були підстави у вигляді порушення ПДР для зупинки ОСОБА_3 , оскільки відсутність таких підстав тягне подальші дії працівників поліції незаконними.

Звертає увагу, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_3 права лише після складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зауважує, що невідома доля автомобіля, а саме чи було його вилучено чи передано комусь.

Просить не брати до уваги відеозапис, долучений до матеріалів справи, оскільки він не здійснювався з самого початку правопорушення та до кінця. Крім того, працівники поліції не повідомили про здійснення відеофіксації.

Звертає увагу, що судом 1-ї інстанції було проігноровано клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_4 для надання пояснень по справі.

Позиції сторін в суді :

Захисник Безрук А.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді свою апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній. Не заперечував проти розгляду справи за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , належним чином повідомленого про місце, день та час судового розгляду.

Висновки суду:

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення захисника Безрука А.В., який діє в інтересах ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та долучений до справи відеозапис, вважаю, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав:

На підставі ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.

ОСОБА_3 визнано винним в тому, що він керував транспортним засобом з явниким ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.

Таким чином, доказуванню підлягають всі обставини, які є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.

Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді дотримався зазначених вимог закону таправильно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, виходячи з наступного.

Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності складу правопорушення в діях ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, яким судом надана повна та належна оцінка, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №574818 від 30.11.202.34 відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складеним уповноваженою особою у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП;

- відеозаписом долученим до матеріалів справи, яким, зокрема зафіксовано факт відмови ОСОБА_3 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису подій, що мали місце 30.11.2023 року за участі ОСОБА_3 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.

В обґрунтування оскарженої постанови, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі, надав їм належну та повну оцінку, що не суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а (провадження №К/9901/21241/18).

Апеляційний суд вважає недоведеними доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушені вимоги ст. 266 КУпАП та відсутні доказів керування ОСОБА_3 транспортним засобом та безпідставності його зупинки працівниками поліції, оскільки вони спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи та поясненнями самого ОСОБА_3 в судовому засіданні.

Як встановлено судом і не заперечувалось ОСОБА_3 , його автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 , 30.11.2023 року у нічний час був зупинений на блокпосту, розташованому по вул. Ушакова в м. Мирноград. Вказаний автомобіль зафіксовано на доданому до протоколу відеозапису. ОСОБА_3 було попереджено, що все фіксується на відеокамеру, яку він просив працівників поліції виключити, на що йому було роз`яснено, що це заборонено.

З відеозапису вбачається, що на протязі всього часу спілкування з працівниками поліції факт керування транспортним засобом Hyundai Sonata ОСОБА_3 не заперечував. Під час спілкування з працівниками поліції сам підтвердив, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння (відеозапис....03, починаючи з 0:05:43), ознаки якого достатньо зафіксовані цим відеозаписом, що надавало працівникам поліції право вимагати від водія проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, водій ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці за допомогою технічного приладу, так і у медичному закладі відмовився, що також в достатній мірі зафіксовано боді камерою поліцейського (відеозапис ....03, починаючи з 0:08:14). З відеозапису вбачається, що водієві на місці були роз`яснені як його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, так і наслідки невиконання вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (відеозапис....03, починаючи з 0:11:30), і вже після цього було складено протокол про адміністративне правопорушення. Отже, підстав вважати, що протокол складено з порушенням вимог ст.256 КУпАП, у суду немає. Також, не встановлено і порушень з боку працівників поліції щодо порядку проведення огляду водія на встановлення стану сп?яніння.

Доводи сторони захисту, що транспортним засобом керував не ОСОБА_3 , а його товариш, є надуманими і вочевидь направлені на уникнення встановленої законом відповідальності, так як жодним доказом вони не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Те, що відеозапис вівся не з початку зупинення автомобіля, на що також звертала увагу сторона захисту як підставу для закриття провадження, пояснюється тим, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 в нічний час, за межами встановленої комендантської години, мала місце в умовах воєнного стану під час проїзду мобільного блокпоста, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» та пунктів 5, 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021р. № 1456 (надалі Порядок №1456) надавало уповноваженим особам підстави для зупинки автомобіля. Такі доводи сторони захисту були предметом розгляду в суді першої інстанції, та їм суд правильно та в повному обсязі дав оцінку, вказавши що такі доводи захисника про безпідставне зупинення автомобіля суд відкидає, вважаючи їх неспроможними.

Відповідно до пунктів 2, 4 Розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння згідно з ознаками такого стану: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Наявність у водія хоча б однієї з зазначених ознак є підставою для проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

З відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_3 та його зовнішні ознаки давали поліцейським підстави для підозри, що він перебуває в стані сп`яніння та для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, від чого ОСОБА_3 відмовився, що чітко зафіксовано відеозаписом, зробленим нагрудною боді камерою поліцейського відповідно до Наказу МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026. Включення камери, якою було зафіксовано відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, відбулося з моменту початку виконання поліцейськими службових обов`язків і піддавати сумніву зміст даного відеозапису з наведених захисником підстав у суду немає. Переривання відеозапису на складання протоколу також не є достатньою підставою для висновку про відсутність у діях водія, який відмовився від огляду на стан алкогольного сп`яніння, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тим більше, що факту керування транспортним засобом та стану алкогольного сп`яніння, як свідчить відеозапис, сам водій ОСОБА_3 не заперечував і не висловлював жодного заперечення щодо складання відносно нього протоколу за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння або бажання пройти такий огляд у медичному закладі.

Згідно відомостей зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, відеофіксація правопорушення здійснювалась на БК № 3020, відео з якої записане на компакт-диск, долучено до матеріалів справи та досліджено судом.

Отже, вказані відеозаписи здійснено на підставі п. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою фіксування правопорушення, та виходячи із положень ст. 251 КУпАП є джерелом доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, до доводів сторони захисту про недопустимість вказаного відеозапису, як доказу, суд ставиться критично, оскільки такі докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Разом з тим, матеріали справи дійсно не містять інформації щодо долі автомобіля, яким керував ОСОБА_3 , проте такі дані ніяким чином не спростовують наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_3 , передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Під час апеляційного розгляду судом приймались заходи щодо заявленого клопотання стороною захисту про допит свідка, проте свідок так і не був допитаний в судовому засіданні через його неявку. Тому, доводи сторони захисту щодо безпідставного проігнорування судом клопотання сторони захисту про допит свідка ОСОБА_4 апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Отже, судом першої інстанції надано належну оцінку всім доводам сторони захисту, оскільки наявними в матеріалах провадження доказами вони не підтверджуються, мають формальний характер та на переконання суду, спрямовані на ухилення ОСОБА_3 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки всі досліджені в судовому засіданні докази, у розумінні ст. 251 КУпАП є належними, логічно доповнюють один одного, не суперечать один одному, узгоджуються між собою, є правдивими, об`єктивними та беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінуємого йому правопорушення, у зв`язку з чим підстав для неврахування їх судом немає.

Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_3 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2,5 ПДР не пройшов на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, а не лише протокол про адміністративне правопорушення, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, які викладені в адміністративному протоколі, складеному стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.

Отже, місцевим судом зроблено обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_3 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним вчиненому і відповідає особі правопорушника.

Постанова суду 1-ї інстанції винесена з дотриманням вимог ст. ст. 283, 284 КУпАП, є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника Безрука А.В. та скасування постанови суду 1-ї інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Безрука А.В., який діє в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин