КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Київ

Справа № 369/4895/24

Провадження № 33/824/3369/2024

Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року

у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 682383 від 15 березня 2024 року, водій ОСОБА_1 15.03.2024 близько 12 години 30 хвилин, в Київській області, Бучанському районі, в м. Вишневе, вулиця Європейська, 13 керував автомобілем PEUGEOT д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість). Від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 682382 від 15 березня 2024 року, водій ОСОБА_1 15.03.2024 близько 12 години 30 хвилин, в Київській області, Бучанському районі, в м. Вишневе, вулиця Європейська, 13 керував автомобілем PEUGEOT д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції руху скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до механічних пошкоджень автомобілів.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до матеріалів справи не долучено доказів керування ним транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та порушенням ним ПДР.

Вказує, що направлення на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я не отримував, на відео відсутня його відмова від проходження такого огляду в присутності двох понятих.

Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини зазначає про порушення судом першої інстанції вимоги щодо безсторонності, оскільки під час розгляду справи була відсутня сторона обвинувачення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, проти розгляду справи за відсутності захисника не заперечував. Додатково пояснив, що визнає порушення ним правил ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу Хюндай НОМЕР_2 , оскільки не помітив пішохода, який переходив дорогу та фактично наздогнав вказаний транспортний засіб, чим допустив зіткнення. Також вказав, що відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки перебував у шоковому стані та боявся, що працівники поліції відвезуть його в ТЦК.

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція) огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 4 Розділу І Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:

а) наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), тобто:

1) порушення координації рухів;

2) порушення мови;

3) виражене тремтіння пальців рук;

4) різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;

5) поведінка, що не відповідає обстановці.

б) звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;

в) сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;

г) почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані наркотичного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.

Відповідно до п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Постанова Обухівського районного суду Київської області від 26 квітня 2024 року мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 682383 від 15.03.2024, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 682382 від 15.03.2024, схемою місця ДТП, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.03.2024, відеозаписом долученим до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, а також підтверджується належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недолучення доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності...

Із наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівником поліції в ході спілкування з ОСОБА_1 було виявленого в останнього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість та зіниці очей, що не реагують на світло. Вказані ознаки були озвучені ОСОБА_1 та не заперечувалися ними (13:33:55-13:34:04). Після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, на що ОСОБА_1 повідомляє, що «незгоден, недовіряю, проїду сам окремо» (13:34:06-13:34:16). Вказані дії вірно кваліфіковано поліцейським як відмова водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На цьому ж відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 претензій до працівників поліції не має. Не зафіксовано будь-яких заперечень та/або пояснень ОСОБА_1 щодо кваліфікації його дій та/або обставин події під час ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення, у якому міститься його підпис.

Таким чином, об`єктивно встановлено та підтверджено той факт, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом PEUGEOT д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотично сп`яніння та на законну вимогу поліцейського відмовився проходити огляд на стан наркотично сп`яніння у встановленому законом порядку.

Доводи щодо неотримання письмового направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння до Ірпінської ЦЛР апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідно до п. 12 р. ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Як видно на відео, поліцейський вказані вимоги закону виконав в повному обсязі, проте ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду.

Крім того, за приписами п. 9 р. ІІ Інструкції № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Таким чином, законодавством не передбачено вручення письмового направлення до закладу охорони здоров`я з метою проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки такий огляд проводиться у присутності поліцейського, який забезпечує доставку особи, яка погодилася на проходження відповідного огляду.

Доводи про незалучення свідків є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Таким чином, залучення свідків необхідно лише за відсутності можливості проводити безперервний відеозапис процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, що у цій справі не має місце через наявність відповідного відеозапису.

Щодо доводів про відсутність сторони обвинувачення у справі в особі прокурора апеляційний суд звертає увагу на таке.

Конституцією України, КУпАП та іншими законодавчими актами не наділено прокуратуру повноваженнями щодо «підтримання обвинувачення» у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 та ст. 130 КУпАП.

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу Конституцією України (ст. 131-1) та нормами Закону України «Про прокуратуру» (ст. 2) на органи прокуратури покладено функції підтримання державного обвинувачення в суді; представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених Законом; нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеження и особистої свободи громадян.

Поряд з цим, згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру не можуть покладатися функції, не передбачені Конституцією України.

Нормами ч. 5 ст. 7 КУпАП визначено, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення виключно при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Водночас ані санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП, ані санкція ст. 124 КУпАП, не передбачають застосування до особи заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян. Кодексом визначено обов`язкову участь прокурора лише при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією за ст.ст. 172-4 - 172-9,172-9-2 КУпАП.

Наявність рішень ЄСПЛ не стає імперативною підставою для залучення прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, участь прокурора у розгляді судом справ за ст. 124 КУпАП та/або ч. 1 ст. 130 КУпАП законом не передбачена та буде виходити за межі повноважень, наданих законодавцем органам прокуратури. Разом із цим, відсутність сторони обвинувачення при розгляді справи в суді автоматично не свідчить про перебирання судом функцій обвинувачення та порушення ним статті 6 ЄКПЛ.

Посилання ОСОБА_1 на проходження 17 березня 2024 року ним в медичній установі огляду, та надання суду лікарської довідки проб: сечі на наявність наркотичних засобів, суд відхиляє, оскільки останній притягнутий за відмову проходження огляду в установленому порядку, а тому такий доказ правового значення для кваліфікації правопорушення не має.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності при змістовній згоді із результатами провадження у справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року залишається без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя О. В. Желепа