ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/1064/24Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 33/817/815/24 Доповідач - Ваврів І.З.
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

- захисника особи, яку притягнуто о адміністративної відповідальності, адвоката Дикуна І.В.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 13 червня 2024 року о 09 год. 05 хв. У м. Бучач по вул. Галицька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Grand Cheroke, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом, що підтверджується висновком медичного закладу № 3 від 13.06.2024 року. Водія від керування транспортним засобом відсторонено. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову необґрунтованою з підстав допущення судом першої інстанції грубого порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не міг бути присутнім під час розгляду справи судом першої інстанції внаслідок погіршення стану здоров`я та загострення хвороби, що стверджується відповідною довідкою ВЛК.

Вказує, що є інвалідом 2 групи, а тому він згідно Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, що не було враховану судом.

Стверджує, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння і здав для цього свої біоматеріали у медичному закладі.

Звертає увагу на положення п.8 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, а саме те, що лабораторні дослідження проводяться саме для виявлення алкогольного або іншого сп`яніння.

Незважаючи на те, що він скористався своїм правом на лабораторне дослідження своїх біологічних зразків, таке дослідження так і не було проведено.

Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисника адвоката Дикуна І.В., який повністю підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 р. та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №451437 від 13 червня 2024 року, 13 червня 2024 року о 09 год. 05 хв. У м. Бучач по вул. Галицька водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Grand Cheroke, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у закладі охорони здоров`я лікарем-наркологом, що підтверджується висновком медичного закладу № 3 від 13.06.2024 року. Водія від керування транспортним засобом відсторонено. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції встановлено, що працівниками поліції було зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . В ході спілкування працівники поліції повідомили останнього про те, що їм надійшла інформація зі служби 102 інформація що водій транспортного засобу марки Grand Cheroke д.н.з. НОМЕР_2 транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Після цього ОСОБА_1 було назавано наявні у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 6810, від чого останній відмовився.

Дані обставини також стверджуються рапортом інспектора поліції від 14.06.2024. (а.с. 6)

Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності зі всіма наявними доказами.

Окрім цього, як вбачається з відеоматеріалів водію було запропоновано пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі, на що останній спочатку неодноразово відмовлявся, але після того як працівник поліції повідомив що буде складено протокол за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 передав трубку працівнику поліції для спілкування з адвокатом. В ході спілкування адвокат повідомив що останній бажає пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі шляхом здачі крові.

Також, відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 також відмовився проходити огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного приладу газоаналізатора і погоджувався лише здати кров для аналізу, на що йому лікарем було роз`яснено, що кров відбирають тільки за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а в іншому випадку це буде порушення процедури огляду.

Апеляційний суд звертає увагу, що пунктом 14 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735 визначено, що якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Таким чином, у закладі охорони здоров`я визначення стану алкогольного сп`яніння шляхом відібрання біологічного середовища проводиться лише у визначених вказаним нормативно-правовим актом випадках.

З огляду на викладене, у лікаря, який проводив огляд доставленого працівниками поліції в медичний заклад ОСОБА_1 , не було підстав для проведення лабораторних досліджень біологічних зразків.

В суді апеляційної інстанції особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 підтвердив, що він не бажав проходити огляд за допомогою технічного приладу газоаналізатора як на місці його зупинки працівниками поліції, так і у медичному закладі, оскільки внаслідок наявних у нього захворювань приймає спиртовмісні лікарства, в тому числі і з народної медицини, а тому вважав, що технічний прилад може показати вміст алкоголю в організмі.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що пунктом 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом не лише у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а й перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Окрім того, суд також звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, відповідно до якого ЄСПЛ у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Тому твердження апелянта про те, що він вживає медичні препарати що могло викликати сумнів щодо його перебування у стані алкогольного сп`яніння є непереконливі стосовно його доводів, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння і судом до уваги не приймаються.

Як вбачається з акту медичного огляду № 3 від 13.06.2024 року, який був предметом дослідження суду першої інстанції, лікарем-наркологом Бучацької міської лікарні ОСОБА_2 було проведено обстеження ОСОБА_1 на предмет виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За результатом проведеного обстеження лікарем виявлено у ОСОБА_1 клінічні ознаки алкогольного сп`яніння, які давали підстави для висновку про його перебування у стані алкогольного сп`яніння (вегетосудинні реакції - шкірні покриви гіпермовані, спітнілість; поведінка напружена; мовна здатність злегка нечітка; присутній запах алкоголю з рота; категорично відмовився від обстеження для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі за допомогою технічних засобів). (а. с.28)

Згідно п.14 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольно, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 року передбачено право водія на оскарження медичного висновку за результатами такого огляду. Проте, ОСОБА_1 вказаний вище висновок лікаря не оскаржував.

Також, судом першої інстанції направлявся запит в адресу КНП Бучацька міська лікарня щодо проведення лабораторних досліджень біоматеріалу, що відбирався у ОСОБА_1 . Як слідує з відповіді директора КНП Бучацька міська лікарня 13.06.20204 року в поліклінічному відділенні лікарем ОСОБА_2 проведено огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 та на його вимогу відібрано зразки крові та сечі, які зберігалися протягом 90 днів, однак лабораторні дослідження на стан сп`яніння Бучацька міська лікарня не проводить. (а. с.32,33)

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

Водночас, суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду встановив, що водій ОСОБА_1 є інвалідом другої групи про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , копію якого долучено ним до матеріалів справи. (а.с. 51)

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

В той же час п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Місцевий суд при винесені постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності цю обставину не врахував та стягнув з ОСОБА_1 судовий збір.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен бути звільнений від сплати судового збору, а тому постанова місцевого суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі зазначеного,керуючись ст.294КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 ., визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, змінити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

В решті постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя