Справа №751/5166/24
Провадження №3/751/2201/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу не працює; місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП -

за участі сторін:

захисника-адвоката Максак Т.Л.,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2024 р. о 14 год. 20 хв. в м. Чернігові, вул. Громадська 39, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «CHEVROLET LACETTI» д.н.з. / НОМЕР_1 /, та рухаючись зі сторони просп. Миру в бік вул. Громадської, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, та в момент виникнення небезпеки не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, або зустрічного обїзду перешкоди, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, скоїв наїзд на перешкоду у бетонний паркан. В результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.12.1,12.3 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів захисником.

Захисник-адвокат Максак Т.Л. просила закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях її підзахисного складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст заперечень зводився до заперечення факту керування ОСОБА_1 автомобілем, тобто виконання ним функцій водія. Сторона захисту звертала увагу також на те, що надання пояснень свідком ОСОБА_2 , яка є дружиною особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, було обумовлено тиском на неї працівників поліції та не усвідомленням правових наслідків.

З урахуванням положення ст.268 КУпАП, яка не містить заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, що передбачене ст.124 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст.277 КУпАП в частині строків розгляду, з огляду на вжиті заходи для належного інформування про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд враховує, що наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення без подальшого відкладення, оскільки інтереси особи в судовому засіданні представляє адвокат, а сам ОСОБА_1 не позбавлений права, у разі незгоди з рішенням, ініціювати його апеляційне оскарження.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме - порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та дорожнього знаку.

Відповідно до п.12.1. ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п.12.3. ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до положень ст.124 КУпАП, складом адміністративного правопорушення є, зокрема, порушення учасниками дорожнього руху ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу та дорожніх споруд чи іншого майна.

Враховуючи, що норма ст. 124 КУпАП є бланкетною та не встановлює певних правил поведінки чи виконання обов`язків, а посилається на інші норми законодавчих актів, тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та порушення водієм п.п.12.1, 12.3 ПДР, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням наслідків у вигляді пошкодження майна, зокрема, настання шкідливих наслідків для третіх осіб.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час розгляду справи матеріалів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 884844 від 02.06.2024 року, відеозаписом з портативного відеореєстратора; схемою місця ДТП; Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу; письмовими поясненнями свідків.

Позиція сторони захисту щодо заперечення факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 в момент ДТП є непереконливою та спростовується зафіксованими первинними поясненнями ОСОБА_2 , наданих працівникам поліції, та її аналогічними письмовими поясненнями, а також письмовими показаннями свідка ОСОБА_3 , яка вказала на залишення водієм місця ДТП одразу після зіткнення.

Суд враховує показання ОСОБА_2 як власниці транспортного засобу, яка послідовно вказувала, що саме ОСОБА_1 (її чоловіку) вона надавала дозвіл на керування автомобілем. Про перебування в користуванні належного їй транспортного засобу будь якій іншій особі вона не повідомляла. Натомість, на початку відеозапису чітко зафіксовано, як свідок, намагаючись уникнути офіційного оформлення ДТП, підтверджує працівникам поліції про факт скоєння її чоловіком ДТП, та наголошує на відсутність постраждалих осіб.

Твердження сторони захисту про необізнаність свідка ОСОБА_2 щодо обставин ДТП у зв`язку з її відсутністю в момент зіткнення в салоні автомобіля не спростовує належність її пояснень в співставленні з поясненнями свідка ОСОБА_3 та позицією ОСОБА_1 в момент оформлення адміністративних матеріалів. Суд вважає, що останній, усвідомлюючи наслідки скоєного та можливого перебування в стані алкогольного сп`яніння (пред`явлено обвинувачення і за ст.130 КУпАП), цілеспрямовано залишив місце ДТП та в подальшому про подію повідомив власнику автомобіля своїй дружині ОСОБА_2 , яка в подальшому вже і намагалась владнати ситуацію з працівниками поліції без оформлення адміністративних протоколів.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість також і ОСОБА_1 подати пояснення та зауваження щодо змісту протоколу. Натомість, останній в протоколі від надання пояснень відмовився.

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності інших доказів у справі.

В конкретному випадку ОСОБА_1 , незважаючи на пропозицію працівників поліції надати пояснення щодо обставин інкримінованого йому правопорушення, не повідомляв про передачу керування транспортним засобом будь якій іншій особі безпосередньо перед ДТП, тим самим не спростував обґрунтованих тверджень працівників поліції щодо виконання саме ним функцій водія та як наслідок порушення п.п.12.1, 12.3 ПДР.

Всі вище вказані докази є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Аргументи захисника щодо тиску зі сторони працівників поліції на свідка ОСОБА_2 при наданні пояснень свідчать про моделювання позиції захисту з врахуванням і осмисленням фактичних обставин справи, однак є непереконливими та спростовуються дослідженим в судовому засіданні відеозаписом. Так, свідок ОСОБА_2 без будь якого тиску та самостійно в довільній та емоційній формі розповідала працівникам поліції щодо участі в ДТП саме її чоловіка.

Доказів, які б могли поставити під сумнів зазначені пояснення ОСОБА_2 чи вказати про зацікавленість свідка, матеріали справи не містять, та не були названі і захисником, а тому такі пояснення не викликають у суду сумнівів у своїй об`єктивності, оскільки узгоджуються з іншими дослідженими в суді матеріалами справи.

Доводи сторони захисту про необхідність допиту в судовому засіданні як свідка ОСОБА_2 є непереконливими, оскільки вимога справедливого судочинства не накладає на суд обов`язку в обов`язковому порядку здійснювати такий допит.

Таким чином, суд, проаналізувавши наявні в справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що дана дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку саме з порушенням ОСОБА_1 вимог п.п.12.1, 12.3 ПДР, що і було зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому суд приходить до беззаперечного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В конкретній дорожній обстановці ОСОБА_1 під час руху автомобілем не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, та в момент виникнення небезпеки не вжив всіх заходів аж до повної зупинки транспортного засобу, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини, та скоїв наїзд на перешкоду у бетонний паркан, що підтверджується вище проаналізованими доказами, та узгоджується з інформацією, зафіксованою на схемі місця ДТП та Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно вимог ст.33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, під час розгляду справи не встановлено.

Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд враховує характер та обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення, особу правопорушника: вік, соціальне положення (з даних протоколу непрацюючого), ступінь вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, суд вважає за необхідне та достатнє для виховання особи, запобігання вчинення нових правопорушень застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу.

Обставин, які б позбавляли можливості суд застосувати до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу не встановлено. Окрім того, суд також вважає, що в даному випадку саме такий вид і розмір стягнення, враховуючи вищевикладені обставини, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, що вчинила дане адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також в повній мірі забезпечить запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю відповідатиме меті його застосування.

Відповідно до положень ст.40-1 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір» із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст.124, ст.ст.221,283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесяти) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г. Павлов