Справа № 344/2687/24
Провадження № 33/4808/410/24
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю захисника адвоката Семківа М.Н.

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає по АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.,-

в с т а н о в и в :

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вона, будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 07 лютого 2024 року о 17 годині 45 хвилин по вулиці Набережна імені Василя Стефаника, 46 у місті Івано-Франківськ, керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовилась у встановленому законом порядку відмовилась.

Таким чином, ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги п.2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить постанову скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, звертає увагу на те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вона звинувачується в тому, що керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння. Однак, суд першої інстанції притягнув її до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке не було зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення та встановив, що вона, будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Звертає увагу на те, що вона не відмовлялась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським, однак останні відмовились проводити такий огляд в категоричній формі. Вказує, що наявність вищевказаних обставин підтверджується відеозаписом, який долучено до матеріалі справи.

Зазначає, що 07 лютого 2024 року її було зупинено працівниками поліції під час керування транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 . Причини зупинки транспортного засобу працівниками поліції не були їй пояснені та, всупереч вимог Інструкції, не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вважає, що в неї були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння і працівники поліції безпідставно вимагали від неї пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі.

Зазначає, що вона самостійно 07.02.2024 року о 20 год. в приміщенні КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» пройшла огляд на стан сп`яніння та після проведення всіх досліджень, їй було видано довідку №10 про те, що в неї не виявлено ознак сп`яніння. Звертає увагу на те, що вищевказаний огляд було проведено протягом 1 год.20 хв. з моменту зупинки транспортного засобу. Довідку та її пояснення були надані суду першої інстанції 11.03.2024 року.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилась, хоча в установленому законом порядку повідомлялась про розгляд апеляційної скарги, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердила поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

Зі змісту доводів захисника адвоката Семківа М.Н. вбачається, що ОСОБА_1 знає про розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, однак повністю довіряє йому представництво своїх інтересів в суді та не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за її відсутності.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 знає про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, повідомлялась про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подала клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомила про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник адвокат Семків М.Н. підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомлена про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України»)

Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та її захисник адвокат Семків М.Н. посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважав за необхідне перевірити вищевказані доводи у повному обсязі.

Разом з тим, апеляційний суд перевіряє судове рішення суду першої інстанції тільки в межах тих доводів, які були наведені в апеляційній скарзі та під час її розгляду в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративних правопорушень, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та призначив справедливе та законне стягнення, яке відповідає особі правопорушниці та характеру вчиненого правопорушення.

Так, зі змісту доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводів її захисника адвоката Семківа М.Н. вбачається, що останні не заперечують факт керування транспортним засобом та виконання ОСОБА_1 обов`язків водія автомобіля, однак вважають, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб на за відсутності правових підстав запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, від якого вона відмовилась, оскільки вважала, що працівники поліції повинні забезпечити проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Звертають увагу на те, що ОСОБА_1 добровільно, самостійно в межах встановленого законом двогодинного строку пройшла огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, де було встановлено відсутність в неї ознак сп`яніння, що повністю доводить відсутність складу правопорушення. Крім того, суд першої інстанції, розглянувши справу вийшов за межі висунутого обвинувачення та встановив обставини правопорушення у вчиненні якого ОСОБА_1 не звинувачувалась.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується в тому, що, будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження в установленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №586133 від 24.03.2024 року, ОСОБА_1 звинувачується в тому, що 07 лютого 2024 року о 17 годині 45 хвилин по вулиці Набережна імені Василя Стефаника, 46 у місті Івано-Франківськ, керувала транспортним засобом марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у встановленому законодавством порядку у медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою поліцейським ТОР УПВ в Івано-Франківського управління поліції сержантом ОСОБА_2 з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення містить дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи, про що свідчить власноручний підпис.

В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що до нього долучається відео з бодікамери та відео реєстратора автомобіля, направлення зобов`язання.

В графі пояснення ОСОБА_1 , як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовився від надання пояснень на підставі ст.63 Конституції України.

Таким чином доводи про те, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 звинувачувалась в тому, що керувала транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння є такими, що не відповідають фактичним обставинам та повністю суперечать змісту протоколу про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційні доводи ОСОБА_1 та її захисника адвоката Семківа М.Н. вже перевірялись судом першої інстанції та їм було надано відповідну правову оцінку у мотивувальній частині судового рішення.

Так, до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 07.02.2024 року, яким підтверджується факт направлення працівниками поліції наркотичного у медичний заклад для визначення стану наркотичного сп`яніння у зв`язку з наявністю в останньої ознак наркотичного сп`яніння та відповідно до якого ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовилася.

Вищевказане направлення складено у відповідності до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і вони безумовно стосуються обставин, вчиненого правопорушення.

Суд першої інстанції також послався на письмові пояснення ОСОБА_1 , які вона надала суду та у яких не заперечує, що відмовилась на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.

Суд послався на долучений до матеріалів справи відеозапис з відео реєстратора (Clip -1), який було переглянуто під час розгляду справи та яким зафіксовано, як працівники поліції з допомогою проблискових маячків зупиняє транспортний засіб марки Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

На безперервному відеозаписі з бодікамер поліцейського на диску (clip 0) зафіксовано спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 з приводу наявності у неї ознак наркотичного сп`яніння. Працівники поліції пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому закладі охорони здоров`я, однак остання , в категоричній формі, чітко та беззаперечно відмовляється від такого огляду, посилаючись на брак часу. Працівники поліції ознайомлюють ОСОБА_1 з її правами та обов`язками та приступають до оформлення матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення.

Зі змісту відеозапису вбачається, що правовою підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 було те, що стосовно останньої вже складались матеріали про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з тим, що після проведення огляду в порядку вимог ст.266 КУпАП, відповідним висновком лікаря медичного закладу було встановлено, що вона перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівник поліції вважав, що ОСОБА_1 можливо керує транспортним засобом, будучи особою, яка позбавлена такого права на підставі судового рішення. Зокрема, відповідно до відеозапису ОСОБА_1 повністю визнає складання стосовно неї відповідних матеріалів та зазначає, що суд її виправдав за пред`явленим обвинуваченням.

Відеозаписом зафіксовано, що працівник поліції вбачає у водія транспорт6ного засобу ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, з`ясовує, чи продовжує остання приймати заспокійливі ліки та пропонує їй пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Однак, ОСОБА_1 , після тривало спілкування по мобільному телефону із невідомою особою, яка надавала їй правову допомогу, в категоричній формі відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про недопустимість використання відеозапису в якості належного та допустимого доказу, оскільки вищевказані відеозаписи здійснені у встановленому законом порядку та долучені до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення особою, яка складала вищевказаний протокол.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані відеозаписи було зроблено з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції, нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відеозаписом зафіксовано, як працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, повідомляє, що відносно неї складається протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозаписом зафіксовано складання працівниками поліції процесуальних документів та ознайомлення ОСОБА_1 з протоколом про адміністративне правопорушення.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора та відео реєстратора, який встановлено на патрульній машині, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Досліджені судом відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення, мають безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушниці до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на неї, як на правопорушницю.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що згідно диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, для настання адміністративної відповідальності, не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 не діяла у стані крайньої необхідності, не знаходилась у стані необхідної оборони і не перебувала у стані неосудності.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що ОСОБА_1 , відмовилась від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не відмовлялась від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в подальшому добровільно самостійно пройшла огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, де було встановлено відсутність у неї ознак сп`яніння.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд, враховуючи наявність зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших документах, які долучені до матеріалів справи ознак наркотичного сп`яніння вважає, що водій ОСОБА_1 повинна була виконати вимоги працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки сукупність наявних у справі доказів свідчить про обґрунтованість підозри працівників поліції про те, що водій керувала транспортним засобом, перебуваючи у стані сп`яніння.

Апеляційний суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

Так, у разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів.

Апеляційний суд вважає, що таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що керування транспортним засобом водієм, який підозрюється в тому, що перебуває у стані сп`яніння, створює реальну небезпеку, яка може призвести до тяжких наслідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.

Зі змісту вищевказаної статті закону вбачається, що огляд у медичному закладі має більше правове значення, оскільки проводиться лікарем, який має відповідну професійну спеціалізацію та проводить огляд із застосуванням сукупності різних методів, які дозволяють йому отримати достатньо об`єктивний результат щодо перебування водія транспортного засобу у стані сп`яніння, який він оформлює у встановленому законом порядку та за який несе персональну відповідальність.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди водія транспортного засобу із позитивним результатом проведеного поліцейським огляду на стан сп`яніння або неможливості проведення такого огляду на стан сп`яніння поліцейським, такий огляд повинен бути поведений у медичному закладі відповідним лікарем.

Так, у разі виявлення поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб провести медичний огляд водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані наркотичного сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений.

Вказана норма закону більш детально відображена у п. 12 Інструкції, яким встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє, цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Аналіз вказаних нормативних актів та усталеної судової практики свідчить, що у разі виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння працівниками поліції огляд поліцейським за допомогою спеціальних технічних засобів не проводиться, а водій транспортного засобу направляється до найближчого закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду лікарем медичного закладу.

Відповідно до п. 7 Порядку направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. N 1103 саме поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Разом з тим, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 07.02.2024 року добровільно в приміщенні КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» пройшла огляд на стан сп`яніння та отримала довідку про те, що в неї не виявлено ознак сп`яніння.

Так, в матеріалах провадження наявна довідка №10, відповідно до якої ОСОБА_1 07.02.2024 року о 20 год. 00 хв. пройшла огляд у КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я», який було проведено лікарем ОСОБА_3 та встановлено, що не виявлено ознак сп`яніння.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вищевказані обставини не можуть бути правовою підставою для закриття провадження, оскільки не свідчать про відсутність складу правопорушення.

Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ПДР України водій транспортного засобу повинен не просто погодитись на проведення огляду на стан сп`яніння, а своєю процесуальною поведінкою забезпечити реальну можливість проведення такого огляду і не створювати перешкоди для проведення такого огляду, висуваючи безпідставні умови, які значно ускладнюють або взагалі унеможливлюють проведення такого огляду.

Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, відмовилась від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення обране судом в мінімальних межах ч.1 ст.130 КУпАП відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення.

Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУпАП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв