Справа № 308/5481/23
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Куруц А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до постанови, - 19.03.2023 року о 00 год. 20 хв. в м. Ужгород, вул. Собранецька, 74, водій ОСОБА_1 керував ТЗ Ford, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком мед. закладу №575 від 19.03.2023, чим порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Куруц А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова незаконна та необґрунтована, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у протоколі зазначений вказаний висновок, який не стосується ОСОБА_1 . Вказує, що у ОСОБА_1 відсутні ознаки сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції, що підтверджується результатами досліджень , проведених Медичною лабораторією «Діла». Звертає увагу, що у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я, де б були зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені п.4 розділу 1 Інструкції. Зазначає, що результати тесту «SNIPER» від 19.03.2023 є попереднім результатом, який потребує уточнення, не проводилось лабораторне дослідження зразків біологічного середовища (сечі) іншим методом. На думку захисника, суть вчиненого правопорушення з кваліфікацією дій ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП є сумнівною, що є не прийнятним, оскільки суперечить практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що вина особи повинна бути обґрунтована доказами.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Куруц А.А. не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи.

Апеляційний суд бере до уваги те, що судовий розгляд справи неодноразово відкладався за клопотання захисника-адвоката Куруц А.А. При цьому, звертає увагу на те, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника адвоката Куруц А.А.., відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.

У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.

Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №099617 від 19.03.2023, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

Так, відповідно до вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, - водій ОСОБА_1 19.03.2023 о 00 год. 20 хв. в м. Ужгород, вул. Собранецька, 74, керував ТЗ Ford, д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння. Медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у медичному закладі у лікаря нарколога та підтверджується висновком мед. закладу № 575 від 19.03.2023, чим порушив п. 2.9А ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Однак від підпису та від дачі пояснень відмовився.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закладу охорони здоров`я КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» Закарпатської обласної ради №575 від 19.03.2023, відповідно до якого у ОСОБА_1 під час його огляду лікарем ОСОБА_2 19.03.2023 о 01 годині 20 хвилин виявлено стан наркотичного сп`яніння; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративного правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №581006 від 19.03.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. Дана постанова ОСОБА_1 не оскаржена та набрала законної сили; розпискою про залишення транспортного засобу на зберігання від 19.03.2023, а також відеозаписом, який міститься на DVD-диску та долучений до матеріалів справи та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 , міститься посилання на мед. висновок 057 якого не існує, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначене не відповідає дійсності, так як у протоколі вказано на висновок №575 від 19.03.2023, та який наявний в матеріалах справи.

Щодо доводів захисника, що у матеріалах справи відсутнє направлення до закладу охорони здоров`я, де б були зазначені ознаки наркотичного сп`яніння, які передбачені п.4 розділу 1 Інструкції, апеляційний суд відхиляє, оскільки Законом не передбачено обов`язкове вручення направлення водію або долучення його до матеріалів справи, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та в подальшому надається лікарю вказаного закладу.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський був упереджений при направленні ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану сп`яніння, а також при складанні протоколу щодо останнього, і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Разом з тим, як було встановлено апеляційним судом, дії службових осіб, що складали протокол та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не оскаржувалися.

Отже, доводи апеляційної скарги захисникащодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Всі інші доводи, наведені адвокатом Куруц А.А. в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Згідно з положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.

Так, керування транспортним засобом в стані наркотичного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням. Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Куруц А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага