Справа № 732/642/24 Головуючий у 1 інстанції Лиманська М. В.
Провадження № 33/4823/612/24
Категорія - ч.2 ст.172-15 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді Заболотного В.М., з участю захисника - Слєпченка С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Слєпченка С.А. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , інспектор прикордонної служби вищої категорії - начальник групи (сапер) відділення вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-15 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Місцевим судом встановлено, що 08 березня 2024 року близько 22 год 00 хв, в районі н.п. Ваганичі Городнянської ОТГ Чернігівського району, було виявлено, що сержант ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах дії особливого періоду (військового стану), а саме: під час несення служби в складі елементу бойового порядку «Вогнева група» під час повітряної тривоги та за командою «АРБА 1515» службові обов`язки не виконував, спостереження за напрямками можливого руху ворожих БпЛА не здійснював, перебував зі знятою зброєю та засобами індивідуального захисту в місці для відпочинку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги бойового наказу начальника дев`ятої прикордонної застави на охорону та оборону державного кордону від 07.03.2024 в частині: «спостереження за повітряним простором, своєчасне виявлення та протидія ворожим безпілотним літальним апаратом. У разі виявлення БпЛА противника нанести максимального вогневого ураження розосередити вогонь по всіх можливих напрямках руху літальних апаратів з створенням декількох вогневих рубежів задля ефективного ведення вогню та гарантованого знищення безпілотних літальних апаратів», абзац 2 статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ в частині: «кожен військовослужбовець зобов`язаний додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів ЗСУ, накази командирів», абзац 1 статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а саме: «на військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок», абзац 15 статті 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ «на військовослужбовця покладено обов`язок точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Не погодившись із рішенням суду, захисник Слєпченко С.А. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування скарги посилається на те, що висновок суду про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності грунттується на неповно з`ясованих обставинах та належним чином не мотивований. Зазначає, що в момент законного часу відпочинку ОСОБА_1 на спостережний пункт приїхала перевірка. Сама команда «АРБА» відбулася фактично з приїздом офіцерів перевірки. І коли б зверху черговий повідомив про таку, то його підзахисний перервав відпочинок і почав би виконувати бойове завдання. Вказує на те, що складаючи протокол, уповноважена особа не дотрималася вимог ч.2 ст.254 КУпАП, у відповідності до якого протокол складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення. Саме тому протокол, який складений значно пізніше ніж 24 години від події правопорушення, не можна вважати офіційним документом, що посвідчує факт протиправних дій та розглядати як джерело доказів. Зазаначає, що посадова особа, яка складала відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, не мала права використовувати саме цей бланк протоколу для фіксації адміністративного правопорушення, оскільки цей бланк протоколу необхідно використовувати для фіксації правопорушення, що вчинив не військовослужбовець, а цивільна фізична особа.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, що підтвердив його захисник, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника ОСОБА_3 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Адімінстративна відповідальність за ч.2 ст.172-15 КУпАП передбачена, зокрема, за недбале ставлення військової службової особи до військової служби в умовах особливого періоду.

Недбале ставлення до військової служби характеризується невиконанням або неналежним виконанням військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, інструкціями, наказами через несумлінне ставлення до них; наявністю негативних наслідків, що порушують встановлений порядок здійснення військовими службовими особами своїх функцій щодо забезпечення належного рівня військової дисципліни, статутного порядку, збереження військового майна, що є складовою воєнної безпеки України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

За змістом ч.1 ст.1 ЗУ «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №264/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

На даний час на всій території України діє особливий період.

Відповідно до ст.ст. 11, 16, 17, 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення ЧЦП № 280972 від 05.04.2024, 08 березня 2024 року близько 22 год 00 хв, в районі н.п. Ваганичі Городнянської ОТГ Чернігівського району, було виявлено, що сержант ОСОБА_1 вчинив недбале ставлення до військової служби в умовах дії особливого періоду (військового стану), а саме: під час несення служби в складі елементу бойового порядку «Вогнева група» під час повітряної тривоги та за командою «АРБА 1515» службові обов`язки не виконував, спостереження за напрямками можливого руху ворожих БпЛА не здійснював, перебував зі знятою зброєю та засобами індивідуального захисту в місці для відпочинку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги бойового наказу начальника дев`ятої прикордонної застави на охорону та оборону державного кордону від 07.03.2024 в частині: «спостереження за повітряним простором, своєчасне виявлення та протидія ворожим безпілотним літальним апаратом. У разі виявлення БпЛА противника нанести максимального вогневого ураження розосередити вогонь по всіх можливих напрямках руху літальних апаратів з створенням декількох вогневих рубежів задля ефективного ведення вогню та гарантованого знищення безпілотних літальних апаратів», абзац 2 статті 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ в частині: «кожен військовослужбовець зобов`язаний додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів ЗСУ, накази командирів», абзац 1 статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а саме: «на військовослужбовця покладено обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати службовий обов`язок», абзац 15 статті 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ «на військовослужбовця покладено обов`язок точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників). Тобто, сержант ОСОБА_4 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП (а.с.2).

Отже, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт учинення неправомірних дій, і є одним із джерел доказів, в силу положень ст.251 КУпАП.

Факт скоєння ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення також підтверджується наступними доказами:

- висновком службового розслідування щодо повного та об`єктивного зясування причин та обставин фактів, викладених в інформаційному повідомленні відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону головного відділу внутрішньої та власної безпеки «Центр» ДПС України від 09.03.2024 № 16.1/15585-24- Вих (зареєстровано вхідний від 09.03.2024 №2245-24-Вх) «щодо можливих порушень у девятій прикордонній заставі (з місцем дислокації н.п. порушень у девятій прикордонній заставі (з місцем дислокації АДРЕСА_2 )» (а.с.3-12);

- копією військової квитка серії НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 (а.с.30).

Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст. 254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості; якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.

Також слід взяти до уваги, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою і дії посадової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто останній не звертався із скаргами на дії начальника девятої прикордонної застави (з м.д. н.п. Ваганичі) третьої прикордонної комендатури (з м.д.н.п. НОМЕР_4 ) старшого лейтенанта ОСОБА_5 , який склав відносно нього протокол.

Крім того, всі докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи й об`єктивно узгоджуються між собою.

Інші твердження апелянта висновків суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП, оскільки він недбало поставився до військової служби, в умовах особливого періоду, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, відповідно до санкції ч.2 ст.172-15 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Слєпченка С.А. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяВ. М. Заболотний