Справа№464/3124/24
пр.№ 3/464/1378/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 КУАП,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 10 квітня 2024 року о 16.00 год по АДРЕСА_1 за місцем спільного проживання вчинила домашнє насильство відносно колишнього чоловіка ОСОБА_2 психологічного та фізичного характеру, а саме: висловлювалася нецензурною лайкою та вдарила його виделкою. Своїми діями ОСОБА_1 скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУАП.

До такого висновку суддя дійшов з огляду на наступне.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17 сформульовано правовий висновок про те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з положеннями КУАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУАП.

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУАП передбачено вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

У ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Описані вище обставини підтверджуються безпосередньо дослідженими по справі доказами у відповідності до ст.251 КУАП:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 225430 від 25 квітня 2024 року, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

показаннями у суді потерпілого ОСОБА_2 про те, що з колишньою дружиною ОСОБА_1 проживає у спільній квартирі, з приводу чого виникають конфлікти з приводу користування кухнею. 10 квітня 2024 року після обіду колишня дружина прийшла додому. Через особисту ворожнечу розпочала сварку, у ході якої ображала його нецензурною лайкою та вдарила виделкою в область вилиці. Під час події він був у інвалідному візку. Після цього він викликав поліцію. Такі показання у суді узгоджуються із заявою та письмовими поясненнями, наданими поліції;

показаннями свідка ОСОБА_3 , який ствердив, що очевидцем події не був, хоча знаходився вдома та чув ненормативну лексику, яка є настільки частою, що на це вже не звертає увагу. Ствердив, що зайшовши до кухні, побачив у батька, який знаходився в інвалідному візку, встромлену виделку поблизу правої скроні. Через деякий час приїхала поліція;

консультаційним висновком спеціаліста лікаря ортопеда-травматолога ВП «Лікарня Святого Луки» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» від 11 квітня 2024 року, згідно з яким потерпілий отримав забійне садно правої вилочної ділянки, зі слів пацієнта вдарила 10 квітня 2024 року близько 16.00 год;

повідомленнями зі служби 102 потерпілого та лікаря щодо виявленої травми.

У судді немає підстав піддавати сумніву достовірність доказів. Потерпілий та свідок попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст.384 КК України, жодних підстав для недовіри їх показанням правопорушником не наведено, а судом не встановлено. Послідовні показання потерпілого та свідка жодними доказами не спростовано, такі повністю та логічно вписуються в картину події правопорушення.

Долучені захисником - адвокатом Зарембою О.В. постанова Сихівського районного суду м.Львова від 17 червня 2024 року у справі № 464/2955/24, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУАП, консультаційні висновки спеціаліста щодо ОСОБА_1 не спростовують та не підтверджують обставин учинення даного правопорушення.

Підсумовуючи наведене, наявні письмові докази та показання, що узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку є достатніми, достеменно свідчать про вчинення домашнього насильства та вини у цьому порушника.

Беручи до уваги встановлені фактичні дійсні обставини справи, позиція у суді правопорушника, яка користується правовою допомогою адвоката, у заперечення факту правопорушення є голослівною, спростовується наведеними вище доказами, пов`язується з метою уникнення адміністративної відповідальності та розцінюється як спосіб захисту.

До суду на розгляд справи 05 липня 2024 року ні правопорушник, ні адвокат не з`явилися, клопотань від них не надходило, а тому зважаючи на реалізацію прав захисту щодо надання пояснень та доказів, які були предметом дослідження, суддя у порядку ст.268 КУАП уважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, явка правопорушника у даній категорії справ не є обов`язковою.

Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст.247 КУАП, та беззастережно спростовували даний висновок відсутні.

За вчинене правопорушник підлягає адміністративній відповідальності та при накладенні адміністративного стягнення відповідно до вимог ст.33 КУАП суддя враховує характер та обставини вчиненого, суспільну небезпеку правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку, особу порушника. З огляду на наведене суддя вважає, що на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті, за якою кваліфіковано правопорушення, у виді штрафу, що буде згідно ст.23 КУАП достатньою та необхідною мірою відповідальності.

Окрім цього, у відповідності до ст.40-1 КУАП з правопорушника слід стягнути судовий збір на користь держави. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.40-1, 221, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Реквізити для оплати штрафу: рахунок UA0013933, одержувач ГУК Львів/Львівська тг/21081100, , банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), МФО 899998 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Cуддя Олена ТІМЧЕНКО