П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1699/24

16 липня 2024 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Солодовніков Р.С., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали, які надійшли від Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП України в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, жительку АДРЕСА_1 , раніше не притягалася до адміністративної відповідальності, громадянка України,

за ч.1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколу серії ВАД № 580681 від 04.07.2024 відносно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП,з якого випливає, що 04.07.2024 року близько 18-27 год. ОСОБА_1 неналежно виконувала свої батьківські обов`язки відносно своєї дочки ОСОБА_2 -06.08.2014 р.н., в результаті чого остання здійснила виклик на спецлінію «102» та повідомила неправдиву інформацію, про те що її і ще двох дітей утримують в підвалі.

ОСОБА_1 роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину в скоєному не визнала, пояснивши, щов її діях відсутня вина, оскільки вона вживає усі заходи для здійснення виховання дочки, в будинку прибрано , дитина ходить до школи.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно ч.1 ст.184 КУпАП відповідальність батьків, або осіб, які їх замінюють наступає у разі ухилення їх від виконання передбачених законодавством обов`язків по забезпеченню необхідних умов життя, освіти та виховання неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП проявляється в ухиленні від виконання батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвілля; незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної із незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Вказана норма є бланкетною, тобто у ній закріплюється лише загальні ознаки правила поведінки, тому обов`язковим є зазначення норми закону, яка визначає обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, яку порушено суб`єктом обов`язків означеного вище правопорушення щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством. При цьому ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей мають містити систематичний та триваючий характер.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своєї неповнолітньої дитини та яких саме обов`язків така особа не виконала.

Формулювання змісту адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП, позбавлена правової конкретизації, оскільки в протоколі про вчинення правопорушення не визначено, як того вимагає диспозиція вказаної норми закону кваліфікації дій ОСОБА_1 як ухилення від виконання батьківських обов`язків, а вказано неналежне виконання батьками своїх обов`язків. Така заміна правових понять є неприпустимою.

Крім того, протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на наслідок неналежного виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітньої дочки ОСОБА_3 , 2014 р.н., яким вказано вчинення останньою протиправних дій .

Слід зазначити, що об`єктивна сторона адміністративного правопорушення за статтею 184 КУпАП також полягає у невиконанні батьківських обов`язків у випадку вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, або вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 і ч.4 ст.184 КУпАП.

Однак, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений за ч.1 ст.184 КУпАП щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, що не відноситься до складів адміністративних правопорушень, об`єктивна сторона яких містить посилання на вчинення неповнолітнім протиправних дій, встановлених законом.

Відповідно, обвинувачення у тій формі, що викладено в протоколі не може утворювати склад адміністративного правопорушення, в якому ОСОБА_1 обвинувачується.

Суть зазначеного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеному у частині статті КУпАП, за якою складено протокол.

Дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.

Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути достатніми для повного розуміння суті правопорушення.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Положеннями ст.256 КУпАП визначено, що протокол про адміністративне правопорушення як документ, що засвідчує факт неправомірних дій особи, є одним із основних джерел доказів, складається за встановленою формою і має містити усі дані, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 278 КУпАП під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен перевірити, чи правильно складений протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Виходячи зі змісту ст.ст.7, 254, 279 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, окрім виключень, зазначених у ст. 258 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст. 251 КУпАП), у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Таким чином протокол про адміністративне правопорушення це документ, складений на відповідному бланку з неухильним дотриманням вимог щодо процедури та об`єму заповнення, який містить склад інкримінованого особі діяння (адміністративного правопорушення), та в межах якого відповідна посадова особа розглядає справу про адміністративне правопорушення.

Отже, предмет судового розгляду обмежений обставинами, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.

З наведених вище мотивів та враховуючи правове значення протоколу про адміністративне правопорушення, який не тільки визначає суть адміністративного правопорушення, поставленого особі у провину, а також є доказом в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП, відомості зазначені в ньому не відповідають змісту адміністративного правопорушення, встановленого законом.

Обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей покладається на особу, яка його складає (ч. 1 ст. 254 КУпАП та ч. 2 ст. 251 КУпАП), та не може бути перекладено на суд.

Наведене дає підстави стверджувати, що протокол про адміністративне правопорушення ВАД № 580681 від 04.07.2024 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, який складений працівником поліції, містить невідповідність змісту адміністративного правопорушення фактичним обставинам події та правовій кваліфікації, встановленою законом, які не можуть бути усунуті під час судового розгляду, а відтак вказаний протокол не може бути допустимим доказом у справі.

Суддя наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення є головним документом у справі і його важливість спіставима з обвинувальним актом у кримінальному провадженні. Неправильність складання протоколу унеможливлює постановлення судом законного й обґрунтованого рішення.

У своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру».

Суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до п. 4.2 рішення КонституційногосудуУкраїни N 23-рп/2010 від 22.12.2010 р., адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю якщо відсутня подія і склад адміністративного правопорушення.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на її користь, враховуючи неналежне визначення в протоколі змісту адміністративного правопорушення, відсутності доказів саме щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, доходжу висновку, що при розгляді справи не доведено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, а тому провадження в справі в цій частині відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. 33, 283, 284 КУпАП, суддя,

постановив:

Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП закрити підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення в Івано-Франківський апеляційний суд через Надвірнянський районний суд.

Суддя Р.С. Солодовніков