Номер провадження: 33/813/1641/24
Номер справи місцевого суду: 501/4853/23
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2024 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/4853/23

Номер провадження: 33/813/1641/24

Одеський апеляційний суд у складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- за участю секретаря судового засідання Губара Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 02 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить - 17 000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі - 605,60 грн..

Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 09 листопада 2023 року о 18 годині 50 хвилин, за адресою - Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Парусна, 13, гр. ОСОБА_1 в порушення п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Samsung QM5", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", у стані алкогольного сп`яніння, згідно медичного висновку №002682 від 09.11.2023 року, за що передбачена відповідальність ч. 1 за ст.130 КУпАП України.

На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ААД № 477290 від 09.11.2023 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм діючого законодавства. Працівниками поліції не було одразу роз`яснено його права. Складений протокол та додані до нього докази є недопустимими та неналежними, оскільки не містять факту керування ТЗ, не зафіксовано причин зупинки ТЗ. Поліцейськими у протоколі не зазначено ознак алкогольного сп`яніння. Не зазначено технічний засіб, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація. Відеозапис не є безперервним. На відео відсутній факт зупинки ТЗ, він з дружиною просто перебував в салоні автомобіля. Працівниками поліції його не було відсторонено від керування ТЗ. Висновок про його знаходження в стані алкогольного сп`яніння є недопустимим доказом, оскільки йому не було зрозуміло, що за особи були присутні у медичному закладі під час проходження огляду. Відсутнє направлення на проходження огляду в медичному закладі. Судом не були розглянуті заявлені клопотання про витребування доказів. Судом не враховано практику Верховного Суду про те, що визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути доказом правомірності дій суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення правомірності його дій.

Посилаючись на такі доводи, адвокат Леонтьєв В.В., просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, приходжу до таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Мотивуючи винуватість, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 477290 від 09.11.2023 р., наявним у справі відеозаписом.

Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме:

- відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 477290 від 09.11.2024 р., який було складено о 20.00 год., та згідно якого ОСОБА_1 керував ТЗ у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 1);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 3);

- відеозаписом, що міститься у матеріалах справи на компакт-диску, на якому зафіксовані події вчинення адміністративного правопорушення, який хоча і складається з декількох уривків, водночас, містить фіксацію всіх обставин, необхідних для відтворення події адміністративного правопорушення та дій працівників поліції (а. с. 4);

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

При цьому, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст.251 КУпАП).

Щодо посилань апелянта стосовно неналежності та недопустимості долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, апеляційний суд зауважує про таке.

Частиною 2 ст.266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (Інструкції №1026), інспекторами поліції велася відеозйомка під час виконання службових обов`язків та складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_1 , яка дозволяє встановити обставини справи, що є основною їх функцією.

Вказаний порядок також узгоджується із вимогами, викладеними у Розділ Х п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Апеляційний суд вважає, що зафіксовані відеозаписами обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відеозапис, що міститься на а. с. 4, дає можливість встановити узгодженість відображеної і ньому інформації з обставинами адміністративного правопорушення, що зазначені в протоколі.

Досліджений відеозапис фіксуює реальні дані, які мають істотне значення для розгляду справи та має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі.

Статус доказів, перелік джерел, правила їх допустимості визначаються виключного національним законом. Конвенційне право та його тлумачення ЄСПЛ залишає правила допустимості доказів на розсуд держав, з поправкою на вимогу загальної справедливості судового провадження.

Національний припис закону ст. 251 КУпАП встановлює абсолютний характер джерел та змісту доказової інформації по справі будь які фактичні дані. Також, на відміну від правил кримінального провадження, КУпАП не містить критеріїв недопустимості доказів.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що часові розриви у фіксуванні подій на долучених до протоколу відеозаписах є незначними, а апеляційна скарга не містить жодних зауважень щодо подій, які відбувались під час складання протоколу та не були зафіксовані технічними засобами відофіксації, фактичні ж дані, що містяться на DVD-дисках котрі мають істотне значення для встановлення істини у справі, апелянтом не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, котра надана судом першої інстанції.

Суд надає оцінку всім дослідженим у справі доказам в цілому та в їх взаємозв`язку.

Отже апеляційний суд вважає, що відеозапис, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою алкотестера Драгер. У подальшому відеозапис відображає проходження ОСОБА_1 огляду в медичному закладі як за допомогою алкотестера Драгер, так і шляхом відібрання біологічного матеріалу (сечі).

Таким чином, долучений інспекторами поліції до матеріалів даної справи відеозапис є достатньо інформативним, апеляційний суд його приймає його як належний та допустимий доказ у справі.

Апеляційний суд зауважує, що вказаним відеозаписом всупереч доводам апеляційної скарги зафіксовано (18:45) працівниками поліції зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а саме - запах з ротової порожнини.

Фактичні дані, що містяться на DVD-диску (а. с. 4) стороною апелянта не спростовані, тому апеляційний суд погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є вірним.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 , та стали б підставою для її скасування або зміни не встановлено.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Ураховуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі за п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за наведених в апеляційній скарзі мотивів.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, постанова підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 02 лютого 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду: А. П. Заїкін