Провадження № 33/801/903/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач: Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто з нього судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Відповідно до обставин встановлених судовим рішенням, водій ОСОБА_1 30.08.2024 року о 01 год. 22 хв. м .Вінниці, по вул.Генерала Арабея,7 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 0031. Висновок позитивний - 2,33 % проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР України.

Не погодившись з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, не встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання його винуватості.

Зауважує, що розглядаючи справу, суд не дослідив докази надані сторонами у справі та судом незаконно відмовлено в клопотанні подане скаржником про виклик свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також, місцевий суд незаконно посилається як на доказ на постанову Вінницького міського суду від 11.09.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 124 КУпАП, так як ця справа в судовому засіданні не була оглянута і не була досліджена, чим порушено ст.. 252 КУпАП. Вказує, що сумнівним і необ`єктивним доказом у справі є рапорт поліцейського від 02.07.2024, зміст якого аналогічний протоколу без будь-якого доказового ґрунту наявності цього стану і суперечливе посилання на ч.2 ст. 266 КУпАП. Водночас, суд дав неправильну оцінку відеозапису, який долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Задніпровська С. В. підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та просять її задовольнити.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, його запросив ОСОБА_1 відвезти додому на його машині, оскільки він вживав алкогольні напої. Свідок сів за кермо, а ОСОБА_4 та його дружина як пасажири. Машина ще не рухалася, як в цей час він відчув удар, оскільки в їх машину в`їхав поліцейський автомобіль. ОСОБА_4 , як власник авто, вийшов розібратися.. Свідок весь час залишився в автомобілі, до нього працівники поліції не підходили, документи не вимагали. Коли ОСОБА_1 повідомив, що на нього складають протокол за ст. 124 КУпАП, свідок з ОСОБА_2 вийшли з автомобіля і пішли додому. Зазначив, що працівники поліції викликали на місце ДТП ще один екіпаж.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що вони з чоловіком запросили ОСОБА_3 відвести їх додому, оскільки вони вживали алкоголь. Біля 24:00 год. ОСОБА_3 приїхав, сів в їх автомобіль за кермо, а вони з чоловіком як пасажири. Коли їх машина почала виїжджати з місця стоянки, вони відчули зіткнення, як потім з`ясувалося - з автівкою працівників поліції. Чоловік вийшов розібратися з ситуацією, що сталася, і сказав, що будуть складати протокол за вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свідок сказала, що б чоловік казав про керування ним транспортним засобом, щоб у знайомого не було проблем. Після чого вона з ОСОБА_3 вийшли з машини курити і стояли, поки розбиралися з наслідками ДТП. Шкода була завдана незначною, а коли почали складати протокол, вона з ОСОБА_3 пішли додому.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, пояснення свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , дослідивши матеріали адміністративної справи, доводи апеляції, приходжу до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).

Судом встановлено, що відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119867 від 30.08.2024 вбачається, що ОСОБА_1 30.08.2024 року о 01 год. 22 хв. м. Вінниці, по вул. Генерала Арабея,7 керував транспортним засобом Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер 0031. Висновок позитивний - 2,33 % проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР України.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП забороняється керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частини 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 23 ЗУ Про національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідають встановленим фактичним обставинам справи, вина ОСОБА_1 доведена наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, а його дії за частиною 1 статті 130 КУпАП кваліфіковані правильно.

До таких висновків суд прийшов дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119867 від 30.08.2024; відповідно до роздруківки приладу Драгер «Alcotest 6820» результатом тесту 2,33 % - позитивний; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направлення на огляд водія транспортного засобу; рапорт поліцейських та відеозапис з бодікамер поліцейських.

Докази в сукупності узгоджуються між собою, жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку, в сукупності підтверджують вину скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і встановлений судом перебіг досліджуваної події відповідає змісту відео, яке міститься на технічному носієві з відеозаписом, який знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції був досліджений відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.

Зафіксовані відеозаписом обставини, які були здійснені поліцейським за допомогою нагрудного відео реєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі за змістом - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції).

За результатами огляду ОСОБА_1 , проведеного за допомогою приладу Драгер «Alcotest 6820» на місці зупинки, виявлено вміст алкоголю 2,33 %, тобто перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування скаржника в стані алкогольного сп`яніння.

З даним оглядом скаржник був ознайомлений, як вбачається із відеозапису та підтверджується його підписом на роздруківці.

Також працівниками поліції складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу з зазначенням результатів (2,33 %).

Огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу Драгер «Alcotest 6820» проводився за згодою ОСОБА_1 , який мав можливість, у разі незгоди з використання вказаного приладу пройти такий огляд в медичному закладі.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 заперечень щодо проходження огляду не подавав та про свою незгоду із результатами проведеного огляду на стан сп`яніння скаржник не зазначав.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в разі незгоди із результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не був позбавлений можливості самостійно пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Однак, скаржник даним правом не скористався.

Спосіб, у який було встановлено алкогольне сп`яніння скаржника, не суперечить вимогам законів.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаного проходження огляду, фальсифікації матеріали справи не містять та правопорушником надано не було.

Протокол про адміністративне правопорушення не містить істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладено ці дані судом в основу прийнятого рішення.

Належних та допустимих доказів в підтвердження неправомірності в діях працівників поліції, ОСОБА_1 не надав до суду першої інстанції, і до апеляційного суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, в даному випадку винуватість ОСОБА_1 доводиться зібраними матеріалами.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 245 КУпАП у повній мірі дослідив та проаналізував наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення докази і надав їм належну правову оцінку, а відтак дійшов вірного висновку про доведеність ОСОБА_1 вини у порушенні п. 2.9 (а), що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, що місцевий суд незаконно посилається як на доказ на постанову Вінницького міського суду від 11.09.2024, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 124 КУпАП, так як ця справа в судовому засіданні не була оглянута і не була досліджена, чим порушено ст. 252 КУпАП, не заслуговують на увагу, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, зазначене не вплинуло на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дає змогу уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу й засобів

Доводи скаржника про те, що рапорт не може слугувати доказом винуватості не приймаються до уваги, оскільки наявний у матеріалах даної справи рапорт не є однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та який досліджується і оцінюється судом в сукупності з іншими матеріалами адміністративної справи.

Пояснення заявлених ОСОБА_1 свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як і доводи самого скаржника розцінюються судом як намагання правопорушника уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та такими, що не впливають на правильність ухваленого судом рішення та склад адміністративного правопорушення. Пояснення свідків суд оцінює критично, оскільки в них містяться протиріччя та вони спростовуються вірно встановленими обставинами та дослідженими доказами судом першої інстанції.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, згідно ст. 251 КУпАП він є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Доказів, які б підтверджували невинуватість скаржника матеріали справи не містять.

Висновки суду про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильними.

Даючи оцінку доказам по справі суд першої інстанції правильно прийшов до висновку та визнав винуватим ОСОБА_1 .. Так як керуючи автомобілем водій не повинен перебувати в стані алкогольного сп`яніння, оскільки для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керуванням цим засобом у дорозі що передбачено Правилами дорожнього руху України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.93 N 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 N 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення вимог ПДР, а саме п. 2.9 (а), що свідчить про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, процесуальних порушень під час розгляду справи, які б слугували підставою для скасування постанови, суд першої інстанції не допустив.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлені обставини скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає до уваги, так як ці доводи не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 (а) ПДР України і не свідчать про невідповідність складеного щодо нього протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.

Отже, процесуальних порушень під час розгляду справи, які б слугували підставою для скасування постанови, суд першої інстанції не допустив.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, яке могло призвести до неправильного вирішення справи. Докази, які б спростовували вину скаржника не надано.

З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі за відсутності в діях заявника складу правопорушення суд вважає безпідставними та не знаходить підстав для їх задоволення.

За таких обставин та з урахуванням положень статей 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1статті 130 КпАП України, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду Ю. Б. Войтко