Провадження № 3/734/2850/24 Справа № 734/3826/24
ПОСТАНОВА

іменем України

22 листопада 2024 року смт Козелець

Суддя Козелецького районного суду Чернігівської області розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли з ВП №1 ЧРУП ГУНП в Чернігівській області відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №861047 від 22.08.2024. громадянка ОСОБА_1 22.08.2024 близько 10 год. 30 хв. за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила відносно свого брата ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме виражалася нецензурною лайкою, чим могла завдати шкоди його психологічному здоров`ю.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності у судове засідання не з`явилася. Разом з тим, її захисником, адвокатом Кутуковим С.М. подано суду заяву про закриття провадження в справі через відсутність події і складу правопорушення з боку ОСОБА_1 . Свої вимоги захисник мотивує тим, що у складеному та поданому органом поліції протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 861047 від 22 серпня 2024 року заявлено, що 22 серпня 2024 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_1 за місцем свого мешкання вчинила домашнє насильство відносно свого брата ОСОБА_2 , тобто, умисні дії психологічного характеру, а саме: виразилася нецензурною лайкою, чим могла завдати шкоди його психологічному здоров`ю. При цьому нецензурна лайка відноситься до іншого складу адміністративного правопорушення - дрібне хуліганство, передбачене ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але не відноситься до домашнього насильства і не охоплюється його складом. Отже, у діяннях ОСОБА_1 відсутні одразу суб`єктивна і об`єктивна сторони інкримінованого адміністративного правопорушення, а лише формально згадується складова іншого адміністративного правопорушення, що не інкримінується.

Разом із тим, як зазначено у самому протоколі, у відповідний момент ОСОБА_1 перебувала за місцем свого мешкання, а не брата. Однак, як у протоколі, так і у матеріалах адміністративної справи до нього, відсутні відомості про те, що вони мають спільне житло або є членами сім`ї у розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України. Так само, відсутні будь-які відомості про те, що між ОСОБА_1 та її братом ОСОБА_2 існує взаємна залежність щодо житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право тощо, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, чи хоча б здійснення щодо нього протиправних маніпуляцій. Цілком логічна відсутність описаних взаємозв`язків або залежності, оскільки ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3 мають власні сім`ї; не є членами сім`ї між собою, а лише мають кровну спорідненість (родинний зв`язок) другої черги, з урахуванням положень ст. 1262 Цивільного кодексу України; не ведуть спільного господарства; не перебувають на утриманні один у одного. Отже, з урахуванням наведених обставин, спростовується ще раз наявність у діяннях ОСОБА_1 одразу суб`єктивної і об`єктивної сторін інкримінованого адміністративного правопорушення. Більш того, за наведених обставин, вона не належить до суб`єкта такого правопорушення.

Відповідно, у житлі ОСОБА_1 її брат ОСОБА_2 є сторонньою людиною, а не мешканцем. Навпаки, спроби ОСОБА_2 перешкодити ОСОБА_1 у доступ до власного житла і майна є протиправними діяннями.

Твердження у протоколі серії ВАВ № 861047 від 22 серпня 2024 року про те, що ОСОБА_1 нецензурною лайкою могла завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА_2 є нічим іншим, крім надуманого припущення, та не підпадає під склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адже у протоколі не навіть зафіксовано висловлення образ від ОСОБА_1 саме на адресу ОСОБА_2 , що могли хоча б принизити його за однією з ознак, перерахованих у диспозиції статті. Натомість, у самому ж протоколі вказано, що ОСОБА_1 вчинені саме умисні активні дії. Отже, знову ж таки, у діяннях ОСОБА_1 відсутні одразу суб`єктивна і об`єктивна сторони інкримінованого адміністративного правопорушення

Те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають суперечки і сварки на побутовому рівні через виділені суміжні домоволодіння, щодо деталей виділу яких вони до цього часу не можуть дійти остаточної згоди, саме собою не відноситься до адміністративних правопорушень. Натомість, мають місце спори цивільного характеру, що не підлягають врегулюванню за нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, інкриміновані ОСОБА_1 умисні дії мали бути нерозривно пов`язані із бажання настання або хоча б невідворотністю настання конкретних негативних наслідків для ОСОБА_2 . Однак, такого встановлено не було. Разом із тим, заявляючи у своїх письмових пояснення від 22 серпня 2024 року про провокування його з боку ОСОБА_1 до бійки, ОСОБА_2 тим самим дає чітко зрозуміти, що він сам мав бажання завдати фізичної шкоди ОСОБА_1 , якби для того настав слушний момент.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1ст.173-2КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

У відповідність доЗакону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року, вбачається, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Об`єктивна сторонаст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до обставин вказаної справи, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.

Вирішуючи питання відповідно до положень до п.2 ч.1 ст.278 КУпАП, встановлено, що у протоколі не зазначена суть адміністративного правопорушення, і в порушення положень ч.1 ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 не містить суті скоєного адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч.1ст.173-2 КУпАП.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство психологічного характеру щодо свого брата, а саме висловлювалася нецензурною лайкою. Однак, протокол не містить відомостей, що ОСОБА_1 висловлювалася лайкою саме в бік ОСОБА_4 .

Матеріали справи містять письмові пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , із змісту яких виходить, що між ними 22 серпня 2024 року відбувалася обопільна сварка під час якої останні вживали нецензурну лайку.

Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

В той час, як під конфліктом необхідно розуміти таких стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Таким чином, належні, допустимі та достатні докази вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 в справі відсутні, а сама по собі обопільна сварка (конфлікт) побутового характеру з застосуванням нецензурної лайки, не є домашнім насильством, про яке йде мова у протоколі про адміністративне правопорушення, та не охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП.

На додаток до цього, у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що вказані дії ОСОБА_1 призвели або могли реально призвести до наслідків, що передбачені у диспозиції ст. 173-2 КУпАП, тобто заподіяли або могли заподіяти шкоду психологічному та фізичному здоров`ю потерпілого.

В такій ситуації протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належними доказами по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійними беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно вимогст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положеньст.252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, будь-яких доказів, які б «поза розумним сумнівом» підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого їй адміністративного правопорушення ініціатором складення протоколу не надано, а тому констатація факту вчинення нею адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке не ґрунтується на доказах. Такі докази не були здобуті судом і під час розгляду справи.

Згідно ст.247 п.7 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в діях ОСОБА_1 відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, тому на підставі п. 1 ст.247 КУпАП провадження слід закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 173-2 цього Кодексу.

Керуючись ст. 173-2 ч.1, 247, 266, 283, 284 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ч.1 ст. 173-2 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд.

Суддя