ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2430/24 Справа № 201/6295/24 Суддя у 1-й інстанції - Гончаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Мудрецький Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді: Мудрецького Р.В., за участю: особи, яку визнано винною ОСОБА_1 , захисника Бездоля О.В., представника потерпілого ОСОБА_2 , переглянувши апеляційну скаргу захисника, на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених за ст. 124 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою суду від 12 вересня 2024 року ОСОБА_3 визнано винною за ст. 124 КУпАП та закрито провадження за закінченням строків накладення стягнення.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_3 18 травня 2024 року о 18 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1 , перед початком та зміною напрямку руху ліворуч в районі електроопори № 10 по вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з попутним зліва автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_3 порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальні збитки та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати постанову та закрити провадження провадження за закінченням строків притягнення до відповідальності, без встановлення винуватості, оскільки за правилами ст. 247 КУпАП, суд не повинен був встановлювати винуватість, що підтверджується практикою ВС від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-а. При цьому, рішення суду І інстанції в частині визнання винуватості ОСОБА_3 ґрунтується на припущеннях, а вина останньої не доводиться матеріалами справи.

В апеляційному суді захисник та ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників перегляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок, викладений у постанові суду І інстанції про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді відносно ОСОБА_3 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст. 38 КУпАП, в апеляційній скарзі не заперечується.

Статтею 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за наявності однієї з обставин, передбачених цією статтею, у тому числі, і у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (п. 7 ст. 247 КУпАП).

Чинними нормами КУпАП дійсно не передбачено, чи підлягає встановленню вина особи, щодо якої закривається справа про адміністративне правопорушення на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП.

Вказане питання необхідно вирішувати, виходячи з аналізу чинних процесуальних норм КУпАП, а також керуючись положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

За змістом статті 247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження. Закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.

Апеляційний суд вважає, що питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст. 247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.

Зокрема, якщо обставина, передбачена п. 7 ст. 247 КУпАП виникла під час розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, просить, не заперечує та/або погоджується на закриття провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, розуміючи, що ці обставина є нереабілітуючою, то закриття провадження є можливим без вирішення питання про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Якщо особа заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, доводить свою невинуватість, не заявляє відповідних клопотань про закриття провадження та/або не погоджується на закриття провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, то закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення без з`ясування питання про наявність події і складу адміністративного правопорушення є неприпустимим.

Районний суд визнаючи ОСОБА_3 винною за ст. 124 КУпАП та закриваючи провадження по справі за закінченням строків притягнення до відповідальності не дотримався в повному обсязі вказаних вимог законну.

Так, під час апеляційного перегляду захисник та ОСОБА_3 вказали, що дійсно подавали клопотання про призначення експертизи, виклик свідків для допиту, тобто оспорювали винуватість ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП. Але такі дії були вчиненні коли строки накладення стягнення не сплинули. Вказали, що перше судове засідання було призначено на 21 червня 2024 року, яке не проводилося та в подальшому судові засідання не проводилися, а слухання справи переносилося, і лише 12 вересня 2024 року суд І інстанції провів судове засідання, коли закінчилися строки накладення стягнення. Також, захисник та ОСОБА_3 вказали, що 12 вересня 2024 року коли закінчилися строки накладення стягнення, захисник подав клопотання про закриття провадження у звязку із закінченням строків накладення стягнення, винуватість останні не оспорювали та відмовилися від підтримання раніше поданих клопотань про призначення експертизи і виклику свідків.

Представник потерпілого в апеляційному суді також підтвердив, що фактично лише 12 вересня 2024 року було проведено одне судове засідання.

Тобто, з вище вказаних обставин видно, що як ОСОБА_3 , так і захисник просили закрити провадження із нереабілітуючих обставин, вину не оспорювали, тому в даному випадку враховуючи, що фактично 12 вересня 2024 року коли виникли обставини, передбачені п.7 ст. 247 КУпАП, районний суд повинен був закрити провадження за вказаних обставин не встановлюючи вину ОСОБА_3 .

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду скасувати та прийняти нову постанову апеляційним судом.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Бездолі О.В. - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2024 року, якою ОСОБА_3 визнано винною за ст. 124 КУпАП та закрито провадження за закінченням строків накладення стягнення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою провадження стосовно ОСОБА_3 и закрити на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду Р.В.Мудрецький