КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Сліпенюком Василем Володимировичем на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.08.2024 серії ВАБ № 225153 ОСОБА_1 14.08.2024 у м. Києві на вул. Ревуцького, на законну вимогу працівників поліції вийти з автомобіля «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , для недопущення подальшого руху, так як останній мав ознаки наркотичного сп`яніння, поводив себе зухвало та під час затримання чинив злісний опір, тим самим ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 (сто тридцять шість), 00 гривень.

Не погоджуючись із постановою, ОСОБА_1 , через свого захисника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження за відсутності складу та події адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення містить фактичний перелік долучених документів до матеріалів справи без їх оцінки та фактичного дослідження. Зазначає, що судом не зазначено, в чому саме проявлялась злісна непокора законному розпорядженню або вимоги поліцейського, як це вимагає стаття 185 КУпАП. Вказує, що до моменту фактичного застосування сили щодо ОСОБА_1 , працівники поліції не вказували на будь-які ознаки та підозри на стан сп`яніння, тобто зазначені в протоколі відомості про можливий стан сп`яніння не обговорювався до моменту застосування поліцейськими сили відносно ОСОБА_1 .

Також звертає увагу, що скаржник поводив себе адекватно, жодним чином не планував покинути місце події, надав документи, разом з тим, скаржник має інвалідність ІІ групи, що ускладнювало покинути автомобіль з огляду на біль в області живота. Вважає, що матеріали справи не містять доказів наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Сліпенюк В.В. підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2024 була винесена оскаржувана постанова. У судовому засіданні ОСОБА_1 участі не приймав, відомостей про отримання скаржником завіреної належним чином копії постанови матеріали справи не містять. Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 17.10.2024.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2024.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.

Апеляційний суд вважає, що цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

Відповідно до ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягується до адміністративної відповідальності вручається не пізніше, яка за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається неналежне повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, зокрема, в матеріалах справи відсутні зворотні повідомлення про отримання повісток про час та місце розгляду справи.

В свою чергу, апеляційним судом в повній мірі було забезпечено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні, надати свої пояснення, та подати докази.

Стаття 185 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Слід зазначити, що злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського перешкоджає нормальній діяльності поліції, виконанню представниками влади своїх службових обов`язків по охороні суспільного порядку та забезпеченню суспільної безпеки.

Дане правопорушення виражається в злісній відмові підкорятися законному розпорядженню та вимозі поліцейського при виконанні службових обов`язків. Тобто, виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень чи вимог поліцейського, або ж в непокорі, що виявляється в зухвалій формі, яка свідчить про прояв явної зневаги до органів та осіб, які охороняють суспільний порядок. Відмова правопорушника проявляється в недвозначній формі словами, жестами, мовчанням та ін.

Правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП, обов`язково передбачає наявність законної вимоги співробітника поліції при виконанні службових обов`язків, оскільки вимога або розпорядження поліцейського - це акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі та має бути законодавчо обґрунтованим.

Виходячи з диспозиції вказаної статті, для наявності в діях особи складу зазначеного правопорушення, необхідна сукупність обов`язкових елементів, таких, як перебування працівників поліції при виконанні службових обов`язків, законність розпорядження або вимоги поліцейського, злісна непокора.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень віднесено до повноважень Національної поліції, а за положеннями статей 42, 44 зазначеного закону з метою припинення правопорушення поліцейські мають право застосовувати відповідні заходи примусу.

Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 вимог статті 185 КУпАП, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколом про адміністративне правопорушення, протоколом про адміністративне затримання, відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення громадянин ОСОБА_1 на законну вимогу працівників поліції вийти з автомобіля, для недопущення подальшого руху, так як останній мав ознаки наркотичного сп`яніння, поводив себе зухвало та під час затримання чинив злісний опір.

Протокол складено уповноваженою на те особою, за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , який з протоколом не погодився та заначив: «Застосували фізичну силу та силоміць витягли з автомобіля».

В свою чергу, наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини повністю підтверджуються даними відеозапису з нагрудної камери поліцейських.

Так, з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, після чого йому повідомили, що ним вчинено порушення правил ПДР - порушення пункту 31.4.3ґ)ПДР України, згідно яких забороняється експлуатація транспортних засобів на розсіювачах світлових приладів яких нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. Працівник поліції відрекомендувався, попросив надати документи, пояснив причину зупинки. Водій заперечував, сперечався з працівниками поліції, вимагав довести йому, що його фари дійсно покриті тонуванням. Працівники поліції неодноразово пояснювали причину зупинки, законодавчо обґрунтовували її, просили надати документи. На що водій продовжував сперечатись та підійняв бічне скло автомобіля, щоб уникнути спілкування. Загалом, з наданого відеозапису чітко вбачається, що на неодноразові вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів, водій вимоги не виконує та їх ігнорує. Працівник поліції неодноразова роз`яснював, що в разі невиконання вимог працівника поліції його буде затримано.

Через певну кількість часу, ОСОБА_1 показав водійське посвідчення через застосунок «Дію», однак документи на даний транспортний так і не надав. В подальшому у працівників виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння у зв`язку з чим працівники поліції просили ОСОБА_1 вийти з автомобіля , на шо останній не реагував, в наслідок чого його було затримано, про що складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Сукупність наявних у справі доказів поза розумним сумнівом доводить факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП. При цьому, з відеозапису, який міститься у матеріалах справи, вбачається, що злісна непокора вчинена ним у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу як до правил співжиття у суспільстві, так і до осіб, які охороняють громадський порядок.

Доводи апеляційної про те, що ОСОБА_1 не міг покинути автомобіль через проблеми зі здоров`ям суперечать наданому відеозапису, адже під час спілкування з працівниками поліції останній цього не зазначав, а навпаки поводив себе зухвало без хворобливих проявів.

Більш того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 усвідомлював факт спілкування саме з працівниками поліції, які вимагали у нього надати документи, і цілеспрямовано, свідомо, умисно документи їм не надавав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Тобто, ОСОБА_1 повинен був відразу надати документи та виконати вимоги працівників поліції, а не сперечатись з ними.

З огляду на наведене, вимога працівників поліції була законною та ґрунтується на положеннях п. 3 статті 23 та п. 1 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», відтак ОСОБА_1 був зобов`язаний її виконати, однак останній знехтував цим, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 185 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, які повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву у їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_1 та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП, є безпідставними.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 не був повідомлений про судове засідання у суді першої інстанції, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова Дарницького районного суду м. Києва від 26.09.2024 скасуванню з прийняттям нової постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченого статтею 185 КУпАП.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 , яке подано адвокатом Сліпенюком Василем Володимировичем про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яке подано адвокатом Сліпенюком Василем Володимировичем задовольнити частково.

Постанову Дарницького районного суду міста Києва від 26 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нову такого змісту.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) визнати винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 136 (сто тридцять шість), 00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду