Справа № 711/8922/24
Номер провадження 3/711/2785/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м.Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої продавцем-консультантом, ІПН в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу, 28.10.2024 близько 11.00 год. ОСОБА_1 , мешкаючи за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи за місцем проживання ухилилась від виконання батьківських обов`язків по догляду та вихованню за неповнолітньою дитиною ОСОБА_2 , 2008р.н., у зв`язку із чим остання вважалася безвісти зниклою, чим скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що за рішенням суду місцем проживання її доньки визначено разом із батьком, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Коли її донька була меншою, вона забирала дитину в м. Черкаси і проводила із нею час на вихідних, але наразі донька не бажає приїздити до неї. 28.10.2024 їй зателефонувала класний керівник її доньки та повідомила, що ОСОБА_3 була відсутньою в школі декілька днів. Через це вона зателефонувала своїй колишній свекрусі, яка проживає разом із її донькою, та дізналась від неї, що ОСОБА_3 не пішла до школи. На її дзвінки та повідомлення, донька не відповідала, тому вона звернулась до правоохоронних органів.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суддя приходить до наступного.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частина ч. 1 ст.184 КУпАП, а саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

При цьому жодних доказів того, що ОСОБА_1 ухилилася від виконання батьківських обов`язків, не надано, а описання самого правопорушення в протоколі про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом його вчинення особою, а тому для підтвердження порушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП працівники поліції мали б надати інші докази (пояснення свідків), які б надавали можливість відтворити дійсні обставини правопорушення, які мали місце. Окремо слід звернути увагу на те, що працівниками поліції не було встановлено фактичного місця проживання дитини, а також того з батьків, хто більшу частину часу здійснює її виховання, на відміну від іншого з батьків. В той час, як ОСОБА_1 зазначає, що за рішенням суду місцем проживання дитини ОСОБА_2 , 2008р.н., визначено із батьком, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість, суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 вчиняла всі залежні від неї дії, задля відшукання своєї доньки, як тільки їй стало відомо про те, що остання не відвідує навчальний заклад.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1, 2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, тому в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 184, 245, 247, 251, 280, 283, 284 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова