Справа № 756/3573/24 Головуючий в суді І інстанції - Ткач М.М.
Провадження № 33/824/4028/2024 Доповідач в суді II інстанції - Рудніченко О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Рудніченко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В :

Як встановлено судом першої інстанції, 15.02.2024 о 23 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Героїв Полку «Азов», 10, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «SKODA OKTAVIA», номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився у лікаря-нарколога за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20, висновок лікаря позитивний № 000662.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605(шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 07 червня 2024 року в засіданні апелянт присутнім не був та не викликався. Разом з тим постанова ОСОБА_1 не направлялась, більш того постанову було направлено до ЄДРСР 16 липня 2024 року, тобто з порушенням строку. Відтак, на думку апелянта, строк пропущено з поважних причин.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, суд першої інстанції проігнорував відсутність даних про кількість нібито виявленої у ОСОБА_1 наркотичної речовини. При тому, визначення кількісного визначення вмісту наркотичного засобу, його перевищення від порогового рівня (50 нг/мл - по тесту) та виду наркотичного засобу, має суттєве значення для встановлення стану наркотичного сп`яніння.

Також, суд проігнорував і відсутність в ОСОБА_1 ознак сп`яніння на відео. Тож, очевидно, що підстав для огляду водія не було взагалі. Працівником поліції автоматично було названо водію декілька ознак сп`яніння, при цьому не було зафіксовано порядок перевірки виявлених ознак наркотичного сп`яніння. ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання поліцейських, висловлював свої заперечення. Все це вбачається з відеофіксації працівників поліції.

Крім того, згідно медичної літератури наркотичний засіб можна виявити через кілька місяців після вживання, так й протягом періоду до одного року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

У справі яка розглядається, суд у встановлений законом спосіб повідомив особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, дату і час розгляду справи. Тим самим, забезпечив останньому розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В судове засідання апеляційного суду належним чином повідомлений ОСОБА_1 не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надходило.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, за змістом ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.

Строк на оскарження постанови, винесеної суддею у справі про адміністративне правопорушення, може бути поновлений апелянту тільки у разі, коли він пропущений з поважних причин.

Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 , з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки в адміністративних матеріалах відсутні докази на спростування позиції ОСОБА_1 .

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, зібрані у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вбачається, що суддя місцевого суду при її розгляді дослідив письмові докази у справі та постановив рішення на підставі наявних у провадженні доказів.

Так, частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

На противагу доводам апеляційного прохання, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується письмовими доказами, які правильно були враховані судом на обґрунтування свої висновків, а саме даними, які містяться:

- в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 859421 від 05 березня 2024 року, який складений уповноваженою на те особою, а його зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. При цьому протокол був підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та який будь-яких заперечень чи незгоди зі змістом протоколу не зазначив, незгоди з діями працівників поліції не вказав;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000662 від 24.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 під час огляду 15.02.2024 о 23 год. 43 хв. перебував в стані наркотичного сп`яніння - канабіноїди (марихуана) та стимулятори (амфетамін);

- рапортом інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 полку № 1 УПП у місті Києві старшого лейтенанта поліції Черниш Р., з якого вбачається, що під час патрулювання 15.02.2024 о 23 год. 20 хв. за адресою м. Київ, вул. Героїв полку «азов», 10, було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху України (непрацююча під світка державного номерного знаку), Під час спілкування у водія були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, зіниці очей, що не реагують на світло. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився лікарем-наркологом у відділенні КНП «Соціотерапія»;

- копією акта медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 000662 від 15.02.2024, відповідно до якого за результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння внаслідок вживання канабіноїдів та стимуляторів;

- копією результатів лабораторного дослідження № 516 від 19.02.2024, відповідно до якого у сечі ОСОБА_1 виявлено марихуану та амфетамін;

- відеозаписом з оформлення справи про адміністративне правопорушення, щодо ОСОБА_1 (а.с. 7);

На переконання апеляційного суду, в матеріалах справи є достатні та належні докази, які за своїм змістом є логічними й послідовними, та такими стверджується факт перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння та керування у такому стані транспортним засобом.

Таким чином, суддя місцевого суду, проаналізувавши усі докази по справі, правильно встановив фактичні обставини правопорушення, визнавши доведеним невиконання водієм ОСОБА_1 п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, отже дійшов обґрунтованого висновку про його винуватість у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність даних про кількість нібито виявленої у останнього наркотичної речовини, оскільки визначення кількісного визначення вмісту наркотичного засобу, його перевищення від порогового рівня (50 нг/мл - по тесту) та виду наркотичного засобу, має суттєве значення для встановлення стану наркотичного сп`яніння, не відповідають вимогам закону.

Суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не передбачена мінімальна кількість вмісту наркотичних речовин в організмі водія для підстав вважати наявним склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції в порушення положень чинного законодавства відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення експертизи біологічних зразків останнього, з метою встановлення наявності в біологічному середовищі ОСОБА_1 наркотичної речовини, її кількості та здатності викликати стан наркотичного сп`яніння, є необґрунтованими.

Так, відмовляючи у задоволенні даного клопотання, суд першої інстанції виходив з того, у матеріалах провадження про адміністративне правопорушення зібрано достатньо доказів, на підставі яких суд може прийняти рішення у справі без залучення експертів.

Крім того, як вірно констатовано суддею місцевого суду, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у останнього ознак сп`яніння, що підтверджується, зокрема, відеозаписом, та, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для огляду водія на стан сп`яніння.

Так, відповідно до пункту 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Тобто, за змістом цієї норми, поліцейський, як посадова особа на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п. п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, дотримуючись принципу неупередженості та об`єктивності, з дотриманням вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, дав належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованих висновків про доведеність вини ОСОБА_1 «поза будь-яким розумним сумнівом» у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для закриття провадження у справі, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, на чому наполягає апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП і є безальтернативним.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.

Оскільки постанова Оболонського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року є законною, обґрунтованою та вмотивованою, суд апеляційної інстанції залишає її без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 07 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Рудніченко