Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 33/4809/307/24 Головуючий у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Ткаченко Л. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2024 року.Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду Ткаченко Л.Я., розглянувши у порядку апеляційного перегляду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 на постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року, якою

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто з нього судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.,

за участю:

захисника Пономарьова О.В.,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року, ОСОБА_2 визнаний винуватим у тому, що він 09 березня 2024 року о 10 год. 03 хв., по вул. Центральна, 1 в с. Тарасівка, Кропивницького району Кіровоградської області, керував автомобілем Chevrolet Niva, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, не чітка мова, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, захисник Пономарьов О.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі - Інструкція) та вимог ст.ст. 256. 266 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.03.2024 року серії ААД № 541778, не додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, також матеріали справи не містять відомостей кому саме було передано керування транспортним засобом ОСОБА_2 , хоча в протоколі про адміністративне правопорушення останнього зазначено, що його було відсторонено від керування транспортним засобом.

Також захисник наполягає на тому, що поліцейські фактично зупинили водія ОСОБА_2 без правових підстав встановлених законом. Після цьої і почали проводити незаконну перевірку, огляд та інше. Вважає, що за таких дії поліції докази зібрані у справі про адміністративне правопорушення є недопустимими.

Про ці доводи були зазначені і при розгляді справи. Проте, суддя районного суду проігнорувала їх мотивуючи це тим, що це не є предметом розгляду за статтею 130 КУпАП.

Окремо зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги покази свідка ОСОБА_3 , який повідомив про факт відсутності відсторонення ОСОБА_2 від керування ТЗ, а повідомив про те, що останній після спілкування з поліцейськими керував ТЗ в подальшому.

З наведених підстав захисник вважає, що будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів того, що ОСОБА_2 порушено вимоги п. 2.5 ПДР України, інспектором не надано, а тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши захисника у підтримку апеляційних вимог та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Постанова суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

Частина 1 ст. 130 КупАП передбачає адміністративну відповідальність особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України №1306 від 10 жовтня 2001 року (з послідуючими змінами і доповненнями) водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже ОСОБА_2 , який реалізував своє право володіти і керувати автомобілем, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 березня 2024 року о 10 год. 03 хв. ОСОБА_2 , по вул. Центральна, 1 в с. Тарасівка Кропивницького району Кіровоградської області, керував автомобілем Chevrolet Niva, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, не чітка мова, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 допустив порушення п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Так, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №541778 від 09.03.2024 року, згідно якого 09 березня 2024 року о 10 год. 03 хв. ОСОБА_2 , по вул. Центральна, 1 в с. Тарасівка Кропивницького району Кіровоградської області, керував автомобілем Chevrolet Niva, н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, не чітка мова, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився (а.с. 1);

- відеозаписом події, який міститься у матеріалах справи на оптичному носії інформації DVD-диску, з якого чітко вбачається, що саме ОСОБА_2 керує автомобілем Chevrolet Niva. Після зупинки його працівниками поліції він надає пояснення, що вживав алкоголь та після пропозиції поліцейських пройти тест на стан сп"яніння чи медичний огляд він відмовився. При цьому зазначив, що вживав алкоголь на передодні (а.с. 5).

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року; Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року.

Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені працівниками поліції у ОСОБА_2 а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, не чітка мова, в розумінні розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 листопада 2015 року, є безпосередніми підставами для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а у разі незгоди особи з результатом або відмови від такого огляду в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення.

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції ОСОБА_2 був зупинений безпідставно, апеляційний суд не приймає до уваги.

Так, з відеозапису убачається, що транспортний засіб Chevrolet Niva, н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 рухається на зустріч патрульного автомобіля. На даному транспортному засобі не працює права фара в режимі ближнього світла, що і стало підставою для зупинки даного транспортного засобу у відповідності до приписів п.2 ч.1 ст.35 Закону України «Про Напціональну поліцію». Тобто, зупинка поліцейськими транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 з явною технічною несправністю (непрацююча фара) в точності відповідає вимогам закону.

Апеляційні доводи захисника про те, що до протоколу не додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, також не спростовують правильність висновку районного суду про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки останній відмовився від проходження огляду, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у закладі охорони здоров`я.

Доводи захисника про те, що матеріали справи не містять відомостей кому саме було передано керування транспортним засобом, також не влинули на правильність прийнятого районним судом рішення. Окрім того, з відеозапису убачається, що працівник поліції неодноразово повідомляв ОСОБА_2 про те, що він відсторонений від керування транспортним засобом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з про відсутність в діях ОСОБА_2 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідає обставинам справи, вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП, окрім того санкцією ч.1 ст.130 КУпАП не передбачено альтернативних видів стягнення.

Враховуючи наведене, постанова судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року стосовно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування або зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну захисника Пономарьова Олега Валентиновича залишити без задоволення, а постанову Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2024 року стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130 КУпАП - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л.Я. Ткаченко