"09" липня 2024 р. Справа № 363/2418/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Рукас О.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею було призначено суддю ОСОБА_2 .

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277798 від 16.05.2024 року вбачається, що 15.05.2024 року о 23 год. 40 хв. у с. Нові Петрівці Київської області, вул. Свято-Покровська, 1В, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений працівниками поліції з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

З метою встановлення факту перебування у стані алкогольного сп`яніння працівники поліції під відеозапис та в присутності двох свідків запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку. Результат огляду позитивний, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле.

Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9А ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. Під час судового розгляду захист прав, свобод та законних інтересів здійснювався захисником адвокатом Боліщуком Р.А., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.06.2024 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1521754.

У судовому засіданні захисник Боліщук Р.А. зазначив, що ОСОБА_1 не має можливості бути особисто присутнім в судовому засіданні, оскільки є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 НГУ та відряджений до зони бойових дій для виконання бойового завдання. Разом з тим, захисник Боліщук Р.А. не заперечував проти проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, відповідно до ст. 268 КУпАП судовий розгляд проводився за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, з присутністю її захисника.

У свою чергу, захисником Боліщуком Р.А. висловлено заперечення проти складеного протоколу про адміністративне правопорушення та проти притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. В своїх запереченнях захисник зазначив, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять належних, допустимих доказів законності зупинки транспортного засобу Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також факту здійснення ОСОБА_1 керування вказаним автомобілем. Крім того, з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває поруч з автомобілем Hyundai, який має державний номерний знак НОМЕР_3 , а не НОМЕР_1 . Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 здійснював керування саме тим транспортним засобом, який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення.

Стороною захисту зазначено, що долучений до матеріалів справи диск з відеозаписами має невідоме походження, а самі відеозаписи створені на невідомий технічний пристрій, справжність відеозаписів не засвідчено електронним цифровим підписом. Оскільки у протоколі відсутні відомості щодо назви та номера технічного приладу, на який зроблено відеозаписи, то останні здобуто з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим вказані відеозаписи не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Крім того, стороною захисту вказано на те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи є неповними, мають між собою проміжок часу, в межах якого не здійснювалася відеофіксація.

На кінець, стороною захисту зазначено, що працівники поліції не забезпечили ОСОБА_1 можливості скористатися правовою допомогою адвоката, внаслідок чого порушили положення ст. 268 КУпАП та ст. 59 Конституції України.

У свою чергу, під час судового розгляду стороною захисту безпосередньо не було надано заперечень щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищевикладеного, захисник Боліщук Р.А. просив провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного правопорушення.

У судове засідання викликалися та з`явилися працівники поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, які здійснювали складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а саме: інспектор поліції Вишненко Ярослав Володимирович та старший сержант поліції ОСОБА_3 .

Працівники поліції у своїх поясненнях зазначили, що 15.05.2024 року виконували службові обов`язки на блок-посту у с. Нові Петрівці Київської області на вул. Свято-Покровська, 1В. У цей же день близько о 23 год. 40 хв. на блок-пост під`їхав автомобіль Hyundai, який має державний номерний знак НОМЕР_3 , після чого зупинився на проїзній частині. За кермом вказаного автомобіля перебував ОСОБА_1 , а на передньому пасажирському сидінні був його товариш. ОСОБА_1 почав показувати посвідчення військовослужбовця, після чого воно випало з машини. ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, у ході чого працівники поліції помітили у ОСОБА_1 ознаки порушення координації рухів, оскільки він сильно хитався на одному місці. Після цього працівники поліції запропонували ОСОБА_1 припаркувати автомобіль на узбіччі, щоб не заважати іншим учасникам дорожнього руху. ОСОБА_1 сів за кермо та особисто припаркував автомобіль на узбіччі, після чого знову вийшов з транспортного засобу.

Як зазначили працівники поліції, під час перевірки документів та спілкування у ОСОБА_1 було виявлено також ознаки алкогольного сп`яніння у виді сильного запаху алкоголю з порожнини рота. В подальшому, з метою забезпечення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, працівники поліції досить тривалий час шукали двох свідків для процедури проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

У присутності двох свідків ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле. Будь-яких заперечень чи зауважень від ОСОБА_1 не було, від проходження повторного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився.

Працівники поліції зазначили, що протягом всього часу виконання службових обов`язків здійснювалася безперервна відеофіксація на нагрудну камеру. Після виконання службових обов`язків відеозаписи з нагрудної камери були передані у відділ адміністративної практики. Однак причини, з яких суду було надано неповний відеозапис, зроблений працівниками поліції за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, працівникам поліції не відомо.

Крім того, працівники поліції пояснили, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 часто змінював свої свідчення, повідомляв різну інформацію, у зв`язку з чим бланк протоколу про адміністративне правопорушення, який заповнювався з самого початку, мав багато закреслень і виправлень, через що був списаний. Після списання попереднього бланку працівниками поліції було складено протокол серії ААД № 277798 від 16.05.2024 року, який розглядається в межах даної справи, однак при перенесенні відомостей з попереднього бланку було допущено описку в частині написання номерного знаку автомобіля ОСОБА_1 замість правильного « НОМЕР_3 » у протоколі було зазначено « НОМЕР_1 ».

У той же час, працівники поліції у судовому засіданні підтвердили, що ані після зупинки транспортного засобу, ані під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, ані під час складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 не було жодних зауважень чи заперечень, а навпаки ОСОБА_1 підтверджував як факт керування автомобілем, так і факт вживання алкогольних напоїв (горілки). При цьому будь-яких клопотань щодо порушення його прав та залучення захисника від ОСОБА_1 не надходило.

У судове засідання також викликалися свідки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце, у судове засідання свідки не з`явилися, про причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань від них не надходило. Учасники справи не заперечували проти проведення судового розгляду за відсутності викликаних свідків.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши наявні матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить до наступних висновків.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного сп`яніння у п. 2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За порушення вищезазначених вимог ПДР України ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що об`єктивна сторона такого адміністративного правопорушення містить діяння, яке, зокрема, полягає у керуванні транспортним засобом. На додаток до цього склад зазначеного адміністративного правопорушення передбачає наявність спеціального суб`єкта особи, яка керує транспортним засобом. Тобто, керування транспортним засобом здійснюється особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому у п. 27 ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року № 14 зазначається, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Враховуючи вищезазначені вимоги повного та всебічного дослідження обставин, фактів вчинення адміністративного правопорушення, то суд доходить до висновку, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинні містити належні, допустимі, достовірні та достатні докази факту керування особою транспортним засобом, тобто виконання нею функцій водія під час руху такого засобу. Такий факт встановлюється на основі будь-яких відомостей, які відповідно до чинного законодавства можуть вважатися доказами.

Одночасно з цим відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП особа, яка здійснює керування транспортним засобом, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Тобто поруч з керуванням транспортним засобом повинен бути доведений факт, що особа, яка керувала транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначається у ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 року № 1452/735 (далі по тексту Інструкція № 1452/735), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду від 17.12.2008 № 1103 (далі по тексту Порядок № 1103).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, можливо лише за умови, якщо судом під час судового розгляду на основі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів буде встановлено, що особа, яка здійснювала керування транспортним засобом, перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 277798 від 16.05.2024 року вбачається, що складовою частиною інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є факт здійснення ним 15.05.2024 року о 23 год. 40 хв. у с. Нові Петрівці Київської області, вул. Свято-Покровська, 1В, керування транспортним засобом марки Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_3 .

У матеріалах справи наявний DVD-R диск, на якому містяться два файли з відеозаписами: «VID10F» тривалістю 06 хв. 40 сек., «VID49F» тривалістю 03 хв. 42 сек. Наявність позначення дати та часу фіксації, а також номеру технічного засобу, на який здійснювався запис цих відеозаписів, свідчить про те, що відеозаписи зроблені на нагрудну камеру працівника поліції, що спростовує доводи сторони захисту в частині невідомого технічного пристрою відеофіксації та недопустимості внаслідок цього відеозаписів. У свою чергу, обставини та факти, зафіксовані на відеозаписах, за датою, часом та місцем узгоджуються з тими, що розглядаються в межах даної справи, а в сукупності відеозаписи утворюють логічну, послідовну, хронологічну картину вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З відеозаписів судом встановлено, що 15.05.2024 року о 23 год. 40 хв. у с. Нові Петрівці на вул. Свято-Покровська, 1В, на блок-посту було зупинено автомобіль марки Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_3 . Як вбачається з відеозапису та як встановлено працівниками поліції, за кермом транспортного засобу перебував ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На передньому пасажирському сидінні знаходився інший чоловік, який, однак, за весь час відеофіксації жодних технічних функцій водія не виконував. З відеозапису безпосередньо вбачається факт виконання ОСОБА_1 функцій водія вказаного автомобіля, зокрема, шляхом здійснення руху на автомобілі, його зупинки, паркування тощо. Крім того, у процесі спілкування з працівникам поліції ОСОБА_1 неодноразово підтвердив факт керування вказаним автомобілем, зазначивши, що їде разом з товаришем до магазину.

З досліджених відеозаписів чітко вбачається державний номерний знак автомобіля марки Hyundai, керування яким здійснював ОСОБА_1 . Таким номерним знаком є саме НОМЕР_3 , а не НОМЕР_1 , що підтверджує факт допущення працівниками поліції помилки в частині зазначення номерного знаку транспортного засобу, керування яким здійснював ОСОБА_1 . Будь-яких інших автомобілів на місці події, до яких ОСОБА_1 мав би причетність, з відеозаписів судом не зафіксовано.

На додаток до цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2021 року № 1455, зазначається, що блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Відповідно до п. 3 цього ж Порядку особливий режим - комплекс заходів, які здійснюються в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан з метою недопущення несанкціонованого переміщення громадян України, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів.

У свою чергу, відповідно до пп. 4 п. 15 вказаного Порядку патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право тимчасово обмежувати або забороняти на вулицях та дорогах, окремих ділянках місцевості та в інших громадських місцях перебування або пересування осіб, рух транспортних засобів, зокрема транспортних засобів іноземних, консульських установ чи представництв міжнародних організацій; виводити осіб з окремих ділянок місцевості та об`єктів, евакуйовувати транспортні засоби.

З наведеного слідує, що блокпост є контрольно-пропускним пунктом, який встановлюється на території, де введено особливий режим, що, у тому числі, використовується для зупинки транспортних засобів, їх перевірки тощо. Таким чином, зупинка транспортного засобу на блокпосту відповідає вимогам чинного законодавства.

У зв`язку з цим судом встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_3 , 15.05.2024 року близько о 23 год. 40 хв. рухався у с. Нові Петрівці Київської області по вул. Свято-Покровська, 1В, де розташований блокпост, що надавало уповноваженим особам, у тому числі працівникам поліції, підстави для зупинки його транспортного засобу. Таким чином, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить також до висновку, що факт керування ОСОБА_1 автомобілем Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_3 , 15.05.2024 року близько о 23 год. 40 хв. у АДРЕСА_2 , не тільки безпосередньо вбачається з відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції, але і підтверджується поведінкою, заявами та поясненнями ОСОБА_1 , що були надані ним на місці зупинки транспортного засобу. З відеозаписів безпосередньо вбачається правильний державний номерний знак автомобіля, керування яким здійснював ОСОБА_1 , що у свою чергу підтверджує допущення працівниками поліції помилки в частині написання у протоколі правильного номерного знаку автомобіля. Разом з тим, вказана помилка є несуттєвою та не впливає на факт керування ОСОБА_1 автомобілем, що безпосередньо вбачається з відеозаписів.

Будь-яких інших заперечень щодо факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, крім помилковості написання державного номерного знаку, стороною захисту не надано.

У зв`язку з цим суд вважає доведеним факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Щодо перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

У свою чергу у п. 3 цього ж розділу цієї ж Інструкції зазначається, що ознаками алкогольного сп`яніння є запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться:

поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);

лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).

Конкретний порядок проведення поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціального технічного засобу визначається у Розділі ІІ Інструкції № 1452/735.

Таким чином суд приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено конкретний порядок проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що у свою чергу передбачає конкретний алгоритм дій працівників поліції у разі встановлення наявності у водія транспортного засобу передбачених чинним законодавством ознак алкогольного сп`яніння. Вказаний алгоритм передбачає першочергове проведення огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу працівниками поліції за допомогою спеціального технічного засобу, а вже у разі незгоди особи на проходження такого огляду чи висловлення нею заперечень щодо результатів такого огляду, то огляд на стан сп`яніння проводиться у спеціальному медичному закладі, направлення та доставлення до якого водія забезпечується працівниками поліції.

Конкретний порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі визначається у Розділі ІІІ Інструкції № 1452/735.

Під час судового розгляду стороною захисту не заперечувався факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

З відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції вбачається, що у процесі перевірки документів та спілкування працівниками поліції було виявлено наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння запах алкоголю з порожнини рота. На запитання працівників поліції ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкогольних напоїв та факт перебування у стані алкогольного сп`яніння. У цей же час ОСОБА_1 добровільно погодився пройти у встановленому законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу. У присутності двох свідків ОСОБА_1 переконався у щільності упакування мундштука приладу, працівниками поліції було проведено контрольний забір повітря, що засвідчив відсутність в приладі парів алкоголю. Результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле. У присутності двох свідків ОСОБА_1 погодився з вказаним результатом, заперечив проти необхідності слідування до медичного закладу для проведення повторного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

У протоколі про адміністративне правопорушення також міститься власноручне пояснення ОСОБА_1 , в якому він підтверджує факт вживання алкоголю (горілки).

Таким чином, суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Суд також звертає увагу, що у п. 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису від 18.12.2018 року № 1026 зазначається, що включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом з тим, у п. 1 Розділу 1 цієї ж Інструкції встановлено, що ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів.

З наведеного слідує, що положення вказаної Інструкції не мають жодного відношення до процесу доказування в межах провадження у справах про адміністративне правопорушення, зокрема, не визначає ані порядок отримання доказів, ані їх види, характер, ані процесуальне джерело отримання, а лише визначає нормативно-технічні особливості використання працівниками поліції технічних пристроїв, за допомогою яких можуть бути отримані докази, що відповідно до ст. 251 КУпАП використовуються в межах провадження у справах про адміністративні правопорушення. Тим більше ані приписи Інструкції, ані приписи КУпАП не містять вказівки на те, що Інструкція № 1026 своїм нормативним регулюванням також стосується порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У свою чергу положення ст. 251 КУпАП не забороняють і не обмежують суд, як орган влади, уповноважений у даному випадку досліджувати та оцінювати надані докази, покладати в основу судового рішення неповні, короткі відеозаписи. Навпроти, положення чинного законодавства визначають доказом, зокрема, всі ті відеозаписи, які містять у собі інформацію, що підлягає встановленню в межах справи.

Тому неповнота відеозапису з нагрудної камери працівників поліції може свідчити про порушення ними вимог Інструкції № 1026 та бути підставою для підняття питання щодо дисциплінарної відповідальності, однак не свідчить про те, що даний відеозапис не може бути використаний як доказ в межах справи, якщо на ньому зафіксовані відомості, обставини та факти, що мають значення для цієї справи. Тим більше вказані обставини не свідчать про те, що відеозапис отриманий з порушенням встановленого законодавством порядку з неналежного джерела, неналежним суб`єктом тощо.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо відсутності на відеозаписах цифрового підпису, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Ані положеннями КУпАП, ані положеннями будь-яких інших законодавчих актів, що визначать порядок провадження у справах про адміністративне правопорушення, не передбачено вимоги засвідчення відеозаписів з нагрудної камери працівників електронним цифровим підписом. Натомість, суд звертає увагу, що у Постанові ККС ВС від 19.08.2021 року у справі № 756/8124/19 зроблено висновок, що: «Долучені до матеріалів провадження як речові докази CD-диски з відеозаписами обставин подій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Така позиція узгоджується із судовою практикою, де аналогічна правова позиції викладена в постанові Касаційного кримінального суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 677/2040/16-к (провадження № 51-5738км19)».

З наведених висновків вбачається не тільки можливість використання відеозаписів на дисках в процесі доказування в межах кримінального провадження, що безсумнівно має більш суворі стандарти доказування, ніж в межах справах про адміністративні правопорушення, але і про відсутність необхідності засвідчення таких відеозаписів електронним цифровим підписом.

При дослідженні відеозаписів з нагрудної камери працівників поліції судом встановлено відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень, зауважень, заяв чи клопотань, у тому числі щодо залучення захисника. У зв`язку з цим суд відхиляє відповідні доводи сторони захисту.

Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості у протоколі про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

У зв`язку з цим суд вважає за доцільне зазначити, що сукупність досліджених у судовому засіданні належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів дають можливість зробити категоричний висновок щодо доведеності поза розумним сумнівом того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим, розумним, послідовним, таким, що логічно узгоджується зі встановленими обставинами та фактами, а також таким, що безумовно та беззаперечно підтверджується наданою сукупністю належних, достовірних, допустимих доказів, які виключають будь-який обґрунтований сумнів та інші версії розвитку подій, логічно пояснюють висунуте обвинувачення.

У кінцевому підсумку вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 277798 від 16.05.2024 року, складений у присутності ОСОБА_1 та особисто ним підписаний; зауважень та заперечень щодо протоколу та відомостей, викладених у ньому, не виявлено; містить пояснення ОСОБА_1 , в яких він особисто підтверджує факт вживання алкогольних напоїв;

- відеозаписами, що записані у файли на DVD-R диск, що доданий до матеріалів справи про адміністративне правопорушення; на вказаних відеозаписах судом встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, факт добровільної згоди ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу, позитивний результат огляду на стан сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле; відсутність у ОСОБА_1 будь-яких заперечень та зауважень;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння та направленням водія транспортного засобу на огляд до спеціального медичного закладу, в яких зафіксовано підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також зафіксовано результати огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу; результат огляду позитивний, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле; акт огляду містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчує свою згоду з результатами проведеного тесту;

- чеком тесту № 258 від 16.05.2024 року, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Drager Alcotest 6820, з якого підтверджується факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле; містить підпис ОСОБА_1 , яким він засвідчує свою обізнаність з результатами проведеного огляду за допомогою спеціального технічного засобу;

- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яких вбачається, що 16.05.2024 року вказані особи були залучені працівниками поліції в якості свідків проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у присутності вказаних свідків ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу; результат огляду був позитивний, стан алкогольного сп`яніння 2,26 проміле;

- наявною у матеріалах справи розпискою ОСОБА_6 від 16.05.2024 року, з якої вбачається факт відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами;

- водійським посвідченням ОСОБА_1 , з якого вбачається факт наявності у нього права керування транспортними засобами.

Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

За таких обставин, на підставі вищевикладених норм закону, суд вважає докази, що містяться в матеріалах справи, належними і допустимим та такими, що доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 34 КУпАП обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 та ч. 1 ст. 35 КУпАП обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 23, 33 КУпАП при призначенні стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність і вважає, що оскільки адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, стягнення слід призначити у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з особи, на яку накладено таке стягнення, на користь держави стягується судовий збір, розмір якого відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,2 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем НГУ, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 НГУ з 06.09.2023 року по теперішній час. У зв`язку з цим відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не підлягає стягненню зі ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 33, 34, 35, 130, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області на протязі десяти днів.

Суддя О.В. Рукас