ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 рокуселище ПетровеСправа № 941/1310/24
Провадження № 3/941/536/24

Суддя Петрівського районногосуду Кіровоградської області Колесник С. І., за участі адвоката Вацюка М.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , не працюючого,

за ч.5 ст.126 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

До Петрівського районного суду Кіровоградської області від Олександрійського РВП ГУНП України в Кіровоградській області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , які мотивовані тим, що 05.10.2024 року о 22 год. 55 хв. в смт Петрове по вул. Центральна, 34, Олександрійського району Кіровоградської області, водій ОСОБА_1 керував авто Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , без посвідчення водія відповідної категорії протягом року повторно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.5 ст.126 КУпАП.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Вацюк М.В. у судовому засіданні заявив та подав до суду письмове клопотання про закриття провадження по справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак надав до суду пояснення на протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, у яких заперечив обставини, викладені у протоколі, також прохав розглядати справу без його участі та за участю його адвоката Вацюка М.В., підтримав клопотання свого захисника про закриття провадження по справі в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.126 КУпАП Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.5 ст.126 КУпАП - Повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Диспозицією ч.2 ст.126 КУпАП встановлено, що відповідальність за вказаною нормою закону настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином об`єктивна сторона даного правопорушення включає в себе дві складові:

керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом;

передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Тобто, ключовою ознакою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 2, 5 статті 126 КУпАП є те, що правопорушник має керувати транспортним засобом та не мати права керування таким транспортним засобом.

При цьому, відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (пункт 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Крім того, в Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду № 404/4467/16-а від 20.02.19 року зазначено, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу».

Як встанвоелно судом, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху.

Так, відповідно до відомостей направленого до суду протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 542034 від 05.10.2024 року, що маються в графі «до протоколу додаються», зазначено: «Пояснення гр. ОСОБА_1 , проводилася відео фіксація на бодікамеру S700640», однак до матеріалів адміністративної справи відеозаписи не додано, що підтверджується внутрішнім описом документів справи № 542034.

Будь яких інших доказів, що підтверджують керування ОСОБА_1 транспортним засобом, в тому числі о 22 годині 55 хвилин 05.10.2024 року, матеріали справи не містять. Відповідно до відомостей зазначених в протоколі та наявних в матеріалах справи, поліцейський, який склав протокол, свідків для документування правопорушення не залучав. Зазначена обставина повністю спростовує об`єктивну сторону правопорушення відображену в протоколі, а саме факт керування автомобілем та час вчинення правопорушення.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №3 6673/04).

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, виходячи з наступного:

Протокол серія ААД № 542034 про адміністративне правопорушення від 05.10.2024 року про вчинення порушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не є доказом вини ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому складання протоколу про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто, протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 542034 від 05.10.2024 року, складений відносно ОСОБА_1 , сам по собі не є доказом події правопорушення.

Частиною 1 ст.254 КУпАП передбачено, що при вчиненні адміністративного правопорушення складається протокол.

За своїм призначенням адміністративний протокол є процесуальним документом, який з припущенням свідчить про вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, проступку. Правильність та точність складання адміністративного протоколу впливає на набування ним доказової сили, однак, виходячи з приписів статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, наявність протоколу не є достатньою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказам у даній справі, у розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним та беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумнівів у суду.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовується при розгляді справ як джерело права, зокрема справу «Пол і Одрі Едвардс проти Об`єднаного Королівства» (Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom) від 14 березня 2002 р., заява № 46477/99, суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 542034 від 05.10.2024 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки фактичні обставини, викладені у протоколі, не підтверджуються сукупністю доказів, а отже, протокол не відповідає вимозі його достовірності.

До складеного протоколу про адміністративне правопорушення не долучено відповідних доказів, що відображають об`єктивну та суб`єктивну сторону правопорушення, а тому з урахуванням вказаного рішення ЄСПЛ, вважаю, що фабула адміністративного протоколу не відповідає обставинам справи.

Відповідно до відомостей зазначених у протоколі у графі «до протоколу додаються» зазначено, що до протоколу додано «Пояснення гр. ОСОБА_1 , проводилася відеофіксація на бодікамеру S700640», однак до матеріалів справи відеозаписи, які б підтвердили порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не додавалися, що підтверджується відсутністю відеозапису в матеріалах справи, а також внутрішнім описом документів справи № 542034.

Копія пояснення ОСОБА_1 , що міститься в матеріалах справи, як особи яка притягується до адміністративної відповідальності не є доказом у справі з наступних підстав:

- До матеріалів справи додано копію пояснення ОСОБА_1 , а не його оригінал, як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 542034 від 05.10.2024 року та у внутрішньому описі документів справи № 542034.

- Додана до матеріалів справи копія пояснення ОСОБА_1 не посвідчена належним чином, а саме, не зазначено дату посвідчення копії пояснення, не зазначено посаду особи, яка його посвідчила, матеріали справи не містять доказів, що особа « ОСОБА_2 » має повноваження посвідчувати копії документів, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_2 не є процесуальною особою у справі).

- Додана до матеріалів справи копія пояснення ОСОБА_1 з приводу зазначеного в протоколі правопорушення, в якому він ніби то погоджується з вчиненим ним правопорушенням не є допустимим доказом у справі, оскільки воно складено поліцейським ОСОБА_3 , який відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи не є процесуальною особою у даній справі, так як складання протоколу здійснювалося поліцейським ОСОБА_4 , а інші докази участі у справі поліцейського ОСОБА_3 відсутні.

Відповідно до принципу безпосередності судового розгляду, суд не має брати до уваги пояснення особи, що притягується до відповідальності, надані нею до судового розгляду справи, оскільки відповідно ст. 268 КУпАП така особа має право давати пояснення під час розгляду справи. Пояснення ОСОБА_1 надано суду 20.11.2024 року у письмовому вигляді.

До матеріалів справи додано копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 542035 складеного 05.10.2024 року відносно ОСОБА_1 за порушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, однак дана копія протоколу не є допустимим та належним доказом його вини у вчиненні ним правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП:

Копія протоколу не посвідчена належним чином, а саме, не зазначено дату посвідчення копії протоколу, не зазначено посаду особи, яка його посвідчила, матеріали справи не містять доказів, що особа « ОСОБА_2 » має повноваження посвідчувати копії документів, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення ( ОСОБА_2 не є процесуальною особою у справі).

Обставини зазначені у доданій копії протоколу серії ААД № 542035 складеного відносно 05.10.2024 року щодо керування ОСОБА_1 транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_2 05.10.2024 року о 22 год. 55 хв. в АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння спростовуються наданим суду клопотанням про закриття справи № 941/1311/24 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення та поясненням ОСОБА_1 . Копія клопотання та пояснення додаються.

Додана до матеріалів довідка про повторність вчинення правопорушення не є допустимим доказом у справі, оскільки:

Довідка не містить відомостей про дату її видачі та вихідний номер.

Довідка підписана інспектором сектору адміністративної практики Олександрійського РВП ГУНП в області Віктором Щур, однак матеріали справи не містять доказів, що він має повноваження підписувати такі довідки.

В зазначеній довідці підставою для її надання суду зазначено розділ 7 п. 5 Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року Про затвердження Інструкції з оформлення працівниками патрульної служби МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак, Розділ 7 вказаної Інструкції має назву «Порядок здійснення тимчасового вилучення посвідчення водія», а в п.5 даного розділу зазначено «Про виявлення зіпсованих бланків (механічні пошкодження, друкарський брак) доповідається керівнику підрозділу патрульної служби МВС.», що за своєю суттю не має жодного відношення до порядку надання доданої довідки.

Додана до матеріалів справи копія Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 1625888 не є належним та допустимим доказом. Оскільки вона не посвідчена в установленому законом порядку.

За положеннями ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011 р., заява № 16347/02 та Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 р., заява №3 6673/04).

Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі Кобець проти України (з урахуванням первісного визначення принципу поза розумним сумнівом у справі Авшар проти Туреччини) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки будь-яких належних, допустимих і достовірних доказів того, що ОСОБА_1 05.10.2024 року о 22 год. 55 хв. керував автомобілем, не надано, та особою, якою складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.126 КУпАП, не виконано вимоги ст.ст.251. 254 КУпАП, її висновок є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Оцінюючі у сукупності усі фактичні обставини даної справи суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, оскільки вина останнього не підтверджується в повній мірі доказами, доданими до матеріалів справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.247, 283, 285 КУпАП,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.126 КУпАП, на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Кропивницького апеляційного суду через Петрівський районний суд Кіровоградської області.

Суддя С. І. Колесник