ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/821/302/24 Справа № 696/384/24 Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП Головуючий у І інстанції Білопольська Н. А. Доповідач в апеляційній інстанції Белах А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського апеляційного суду Белах А.В. за участю захисниці Петруніної В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці Петруніної В.В. на постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 24.04.2024 р., якою ОСОБА_1 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черні-

гові, громадянина України, не пра-

цює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та нього накладено адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови суду, 22.03. 2024 р. о 21:18 год. по вул. Героїв Майдану у м. Кам`янка Черкаської обл. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21093, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, захисниця Петруніна В.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 не винним у вчиненні адмінправопорушення та закрити провадження у зв`язку з відсутністю складу адмінправопорушення у його діях. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не звернув уваги на те, що відповідно до відеозапису доданого до матеріалів справи, спілкування працівників поліції почалося з ОСОБА_1 через те? що в автомобілі не працювала передня ліва фара, а також поліцейський повідомив водію про те, що декоративна решітка на номерному знаку не законна. ОСОБА_1 демонтував декоративну решітку, надавав чіткі й зрозумілі відповіді на питання поліцейських, неадекватних реакцій з його боку не було. Пройшов огляд на стан сп`яніння, результат негативний. В поліцейського ОСОБА_2 після проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння сумнівів не виникло, він продовжив розгляд справи щодо несправної фари. Натомість інший працівник поліції почав стверджувати про наявні ознаки того, що ОСОБА_1 в нетверезому стані, оскільки він виявив у ОСОБА_1 сухість в ротовій порожнині та зауважив, що зіниці очей останнього не реагують на світло. Поліцейський перевірив за допомогою ліхтаря реакцію зіниць у ОСОБА_1 на світло та ствердив «реагують», запропонував ОСОБА_1 плюнути щоб перевірити сухість у роті, поліцейські починають сміятися та повертаються до розгляду справи щодо несправної фари. В подальшому на встановлення ознак сп`яніння працівники поліції жодних дій не здійснювали. Склавши постанову про несправну фару, поліцейський говорить що необхідно повернутися до проходження огляду на стан сп`яніння та пропонує проїхати до найближчого медичного закладу для проходження тесту на стан наркотичного сп`яніння. Поліцейський стверджує що у ОСОБА_1 явне порушення мови, тремтіння пальців рук, підвищена жвавість мови, але перераховуючи ознаки сп`яніння говорить невпевнено, задумливо, оскільки вигадував їх. Протягом години спілкування поліцейський не здійснив жодних дій для встановлення ознак сп`яніння, матеріали справи суперечать один одному. Вважає, що відмова ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі зумовлена тим, що така пропозиція не ґрунтувалася на жодних нормах Закону, оскільки огляду на стан сп`яніння не було зроблено, ознаки виявлені поліцейськими були безпідставні, направлення на огляд складалося після відмови, не підписане поліцейським, а тому є недійсним. Інкриміноване правопорушення не підтверджене жодним доказом, а тому, на думку захисниці, зазначені факти свідчать про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адмінправопорушення, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адмінвідповідальності не є обов`язковою.

Правопорушник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомив, проте захисник Петруніна В.В. пояснила, що він знає про розгляд апеляційної скарги, але у зв`язку із зайнятістю за місцем роботи не може прибути в судове засідання, просила провести судовий розгляд без його участі, за таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі правопорушника.

Заслухавши доповідь судді, захисницю Петруніну В.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити по викладених в ній доводам, вивчивши матеріали адмінсправи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, при цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або не-обґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;

2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;

3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;

4) змінити постанову.

За змістом закону, протокол про адмінправопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчує подію адмінправопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Протокол про адмінправопорушення складається відповідно до ст. ст. 2564-256 КУпАП.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адмінправопору-шення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

При цьому суд повинен дати оцінку не тільки даним, що додані до протоколу про адмінправопорушення, але й доказам, які представлені особою в порядку захисту. Досліджуючи всі наявні докази суддя дає їм об`єктивну оцінку з точки зору їх достовірності та ступеню підтвердження чи спростування обставин, що характеризують діяння особи як правопорушення.

Суд, який розглядав справу, ці вимоги закону виконав в повному обсязі.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 22.03.2024 р. о 21:18 год. по вул. Героїв Майдану в м. Кам`янка ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ-21093, р/номер НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння він відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адмінправопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адмінвідповідальність.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адмінвідповідальність настає у випадку керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується даними протоколу про адмінправопорушення серії ААД № 348088 від 22.03.2024 р. ( а. пр. 1), який складено уповноваженою посадовою особою, містить всі необхідні відомості та обставини вчинення правопорушення, сумніви чи зауваження до його змісту відсутні; направленням на огляд та відеозаписами долученими до матеріалів справи про адмінправопорушення.

На переконання апеляційного суду вказані документи складені у відповідності до діючих нормативно-правових актів, які регулюють правові відносини та які є предметом судового розгляду.

Суд встановив, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcоtest 6810, що підтверджується актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів у зв`язку з виявленими ознаками: звужені зіниці очей, що не реагують на світло, порушення координації рухів, порушення мови, результат тесту негативний - 0,00 ‰, але при цьому ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду в медичному закладі на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджено відезаписом з нагрудної камери поліцейського.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 відмовився виконати законну вимогу працівника поліції та пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королвства» від 29.06.2007 р. Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова водія транспортного засобу від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку в медичному закладі, чим порушив вимоги 2.5 ПДР України та скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 9.07.1997 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20.05.2010 р.).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції виніс незаконну постанову щодо ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються дослідженими та наведеними в постанові суду першої інстанції доказами.

З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та встановлення у нього ознак наркотичного сп`яніння направили його для проведення огляду до КНП «Кам`янська БЛ», але водій відмовився від проходження огляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду з приводу того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП доведена сукупністю доказів, вони є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами провадження.

Стосовно доводів апеляції про те, що в матеріалах провадження відсутні докази перебування в стані сп`яніння, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду в медичному закладі зумовлена тим, що така пропозиція не ґрунтувалася на жодних нормах Закону, оскільки огляду на стан сп`яніння не було зроблено, ознаки виявлені поліцейськими були безпідставні, то апеляційний суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 266 КУпАП працівникам поліції цілком достатньо встановити (побачити, почути) наявність у водія ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння (а вони вказані у протоколі про адмінправопорушення та відповідають тим, які визначені в Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 9.11.2015 р. № 1452/735) та на цій підставі провести огляд водія на стан сп`яніння.

Водій, за наявності таких обставин, зобов`язаний пройти огляд, цей обов`язок покладений на нього п. 2. 5 ПДР України. Ніякі обставини чи причини не звільняють водія від проходження такого огляду, відмова від проходження огляду має наслідком адмінвідповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. За таких обставин докази перебування в стані сп`яніння для правильного розгляду справи не потрібні.

Стосовно доводів апеляції про те, що направлення на огляд складалося після відмови, не підписане поліцейським, а тому є недійсним, апеляційний суд вважає їх безпідставними, тому що відповідно до додатка 1 до Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 8 розділу II) затверджена форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції не містить реквізитів про які вказується в апеляції захисниці.

Посилання в апеляції на те, що працівники поліції провели огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу, який виявився негативним, склали стосовно нього процесуальні документи за ч. 1 ст. 121 КУпАП і тільки після цього виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння та вимагали пройти огляд в медичному закладі, але ОСОБА_1 через був на той час знервований через дуже тривале спілкування з працівниками поліції, ніяким чином не можуть впливати на кваліфікацію його дій, тому що працівники поліції зобов`язані реагувати на кожне правопорушення громадянина незалежно від кількості таких дій. До того ж в апеляції не вказано конкретно, які саме норми закону (ів) порушили працівники поліції, котрі провели огляд особи на стан алкогольного сп`яніння, а потім запропонували пройти ще і огляд на стан наркотичного сп`яніння.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги по суті немає, а постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і скасуванню або зміні не підлягає.

Під час апеляційного перегляду апеляційним судом встановлена відсутність підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд вірно застосував норми матеріального права, без порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевим судом повно та всебічно досліджені матеріали справи. Порушень закону, які б тягли скасування чи зміну постанови допущено не було.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 24.04.2024 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін, апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Белах А.В.