Справа № 444/4063/23 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М.М.
Провадження № 33/811/742/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Яцуляка Т.Р., прокурора Парамонова Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника Яцуляка Т.Р. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст.172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Згідно з постановою, ОСОБА_1 , будучи т.в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», не повідомив у встановлених законом випадках та порядку про наявність реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 1 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, ОСОБА_1 будучи т.в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп», відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», являючись суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене частиною 2 статті 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, захисник Яцуляк Т.Р. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що із матеріалів справи вбачається те, що згідно з вимогами Положення про преміювання керівників, спеціалістів, службовців цехових підрозділів, відрядників ДП «Магерівський військовий лісгосп» не передбачено будь - яких окремих процедур при преміюванні керівника вказаного ДП, аналогічно такі самі вимоги відсутні і у Статуті ДП «Магерівський військовий лісгосп».

З наказів про преміювання, які видавались по ДП «Магерівський військовий лісгосп» до призначення на посаду ОСОБА_1 вбачається, що попередні керівники також не повідомляли вище стоящий орган про нарахування собі премій та видавали накази про їх нарахування самі собі.

Також звертає увагу на те, що наказ про преміювання пройшов погодження юрисконсульта ДП «Магерівський військовий лісгосп».

Вважає, що в даній справі є ряд обставин які наводять обґрунтований сумнів відносно доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки порушено принцип правової визначеності, а саме нормативно - правові акти, які визначали порядок преміювання директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» не були приведені у відповідність до діючого антикорупційного законодавства, відтак ОСОБА_1 видаючи наказ про преміювання був впевнений в тому, що діє згідно вимог чинного законодавства та не порушує його, а тому в його діях відсутня вина, як у формі умислу, так і у формі необережності.

ОСОБА_1 , захисник Яцуляк Т.Р. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити.

Прокурор Парамонов Є.В. в суді апеляційної інстанції заперечив подану апеляційну скаргу, постанову судді першої інстанції вважає законною.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст.ст. 251, 252 КУпАП, обов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Суддя відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП повно й всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи. Докази, які лягли в основу судового рішення, були досліджені суддею в ході судового розгляду й отримали належну оцінку.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суддя першої інстанції дійшов висновку, що вина останнього є доведеною та підтверджується матеріалами справи, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, підтверджується дослідженими судом належними і допустимим доказами, а саме: протоколом № 561 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 06.11.2023 (т.1 а.с. 2-7); протоколом № 562 про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією від 06.11.2023 (т.2 а.с. 2-7); копією наказу т.в.о. ДП «Магерівський військовий лісгосп» Про преміювання № 62-ОС від 24.03.2023 (т.1 а.с. 85); наказом Міністра оборони України від 09 серпня 2022 року № 27-ДП про покладення на провідного інженера лісового господарства ДП "Магерівський військовий лісгосп" ОСОБА_1 тимчасове виконання обов`язків директора (т.1 а.с. 99); копією Статуту ДП «Магерівський військовий лісгосп» (т.1 а.с. 104-124); копією Положення про преміювання працівників ДП «Магерівський військовий лісгосп» за основні показники господарської діяльності (т.1 а.с. 125-126); копією Положення про преміювання керівників, спеціалістів, службовців цехових підрозділів, відрядників ДП «Магерівський військовий лісгосп» (т.1 а.с. 127-129); копією наказу т.в.о. ДП «Магерівський військовий лісгосп» щодо запровадження Антикорупційної програми № 62-ОД від 01.03.2023 (т.1 а.с. 131-132); копією розрахункового листка за березень 2023 року про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 , як тимчасово виконуючому обов`язки директора підприємства (т.1 а.с. 63), а також іншими матеріалами, які судом безпосередньо досліджені в судовому засіданні під час розгляду справи.

Наказом Міністра оборони України від 09 серпня 2022 року № 27-ДП тимчасове виконання обов`язків директора державного підприємства «Магерівський військовий лісгосп» покладено на провідного інженера лісового господарства ДП "Магерівський військовий лісгосп" ОСОБА_1 (за його згодою).

У подальшому ОСОБА_1 , як т.в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» підписав наказ Про преміювання від 24.03.2023 №62-ОС, в тому числі і собі особисто у розмірі 9900 грн.

Відповідно до п.п. «а» п.2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 , як т.в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Статтею 28 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

На підставі ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Потенційний конфлікт інтересів наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» у разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

Адміністративна відповідальність за ст. 172-7 КУпАП настає у випадку неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів (ч. 1 ст. 172-7 КУпАП), а також у випадку вчинення особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів (ч. 2 ст. 172-7 КУпАП).

Суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Так під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, характеризується сукупністю таких ознак: наявність у особи реального конфлікту інтересів; неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, характеризується сукупністю таких ознак: наявність у особи реального конфлікту інтересів; вчинення особою дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно констатувати: наявність у правопорушника факту приватного інтересу; наявності факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями; наявність повноважень на прийняття рішення; наявність факту реального впливу суперечності між приватним інтересом та службовими чи представницькими повноваженнями на об`єктивність або неупередженість рішення.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що правові акти, які визначали порядок преміювання директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» не були приведені у відповідність до діючого антикорупційного законодавства, відтак ОСОБА_1 видаючи наказ про преміювання був впевнений в тому, що діє згідно вимог чинного законодавства та не порушує його, оскільки такі доводи ґрунтуються на особистому тлумаченні скаржником норм права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Отже, для встановлення факту реального конфлікту інтересів необхідно чітко установити, що: а) наявний приватний інтерес; б) він суперечить службовим чи представницьким повноваженням; в) така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно також встановити наявність обов`язкової сукупності відповідних юридичних фактів: 1) наявність факту приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, у чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Конфлікт інтересів повинен бути реальним (очевидним) і передбачуваним. Тобто, конфлікт інтересів має місце тоді, коли вказана суперечність фактично вплинула чи могла вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, на вчинення чи не вчинення дій під час виконання наданих особі службових повноважень.

На переконання апеляційного суду, сам факт підписання наказу ОСОБА_1 про своє преміювання і полягає у наявності реального конфлікту інтересів.

Крім того апеляційний суд звертає увагу на наявний у матеріалах справи Статут ДП «Магерівський військовий лісгосп» зі змісту якого вбачається, що директор обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Положенням Про преміювання працівників ДП «Магерівський військовий лісгосп» визначено, що нарахована премія: керівникам підрозділів, гол. Лісничим, гол. бухгалтерам, провідним економістам підрозділів, фахівцям та службовцям, управління лісокомбінату затверджується директором ДП «Магерівський військовий лісгосп», а всі іншим працівникам керівниками відповідних підрозділів.

Відтак, з наведеного вище вбачається, що ОСОБА_1 вправі видавати накази про преміювання працівників, керівників структурних підрозділів ДП «Магерівський військовий лісгосп».

Крім того апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявний Наказ №62-ОД від 01.03.2023 «Щодо запровадження антикорупційної програми», який підписаний ОСОБА_1 та стосується необхідності ознайомлення з Антикорупційною програмою ДП «Магерівський військовий лісгосп» на 2023-2025 р.р. усіх працівників підприємства з метою дотримання ЗУ «Про запобігання корупції».

Відтак ОСОБА_1 , як особа, яка є суб`єктом відповідальності за порушення передбачені нормами Закону України «Про запобігання корупції» був ознайомлений з антикорупційною програмою, а тому зобов`язаний був знати вимоги чинного законодавства та дотримуватись таких.

Разом з тим, як вбачається з наявного у матеріалах справи наказу №62-ОС від 24.03.2024 на встановлення преміювання такий підписаний ОСОБА_1 , як т.в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріальному заохоченню працівника передує здійснення оцінки його роботи на предмет своєчасності, повноти та сумлінності виконання посадових обов`язків, ініціативності у роботі.

Оскільки особа не може об`єктивно оцінити власну роботу, при внесенні пропозиції щодо розміру преміювання чи надбавки для себе між її приватним інтересом, що полягає у бажанні отримати стимулюючу виплату, та службовими повноваженнями виникає суперечність, яка реально впливає на її об`єктивність при вчиненні зазначених дій, що є реальним конфліктом інтересів, а тому ОСОБА_1 не міг себе об`єктивно оцінити при встановленні надбавки, а отже у нього виник реальний конфлікт інтересів.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не було умислу на вчинення адміністративних правопорушень, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-7 КУпАП є правопорушенням з формальним складом, для констатації наявності яких достатньо лише встановлення факту неповідомлення про реальний конфлікт інтересів, та вчинення дій в умовах реального конфлікту інтересів, встановлення ж суспільно-небезпечних наслідків та з`ясування форми вини не вимагається.

Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 будучи в.о. директора ДП «Магерівський військовий лісгосп» та будучи суб`єктом на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та розповсюджуються обов`язки щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених ст. 28 цього закону, підписав наказ на преміювання працівникам, в тому числі і собі особисто, при цьому не повідомив про наявність у нього реального конфлікту інтересів та під час реалізації службових повноважень вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п.п.2,3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив правопорушення, пов`язані з корупцією, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

При накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним нових правопорушень.

При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу адвоката Яцуляка Т.Р. - залишити без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Жовківського районного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст. 172-7 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 в його інтересах - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк