Провадження № 33/801/895/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бернада Є. В.
Доповідач: Береговий О. Ю.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,

за участі в режимі відеоконференції захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Мєдвєдєва С. С.,

розглянув апеляційну скаргу адвоката Мєдвєдєва Сергія Сергійовича на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139095 від 29 вересня 2024 року, цього ж дня о 01:47 год. у м. Вінниці по вул. Кармелюка, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 3101», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №№ 472244, 470753. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 адвокат Мєдвєдєв С. С. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати а провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, внаслідок поранення ним керувати взагалі не може, а попри зазначення у постанові, даний факт судом не встановлювався, тоді як він 29 вересня 2024 року стояв біля магазину «АТБ», до нього під`їхали поліцейські та склали протокол. При цьому, звертає увагу, що судом зазначений номерний знак автомобіля, який скаржнику невідомий. Одночасно вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, що вказували б на законність підстав для зупинки працівником поліції транспортного засобу. Відповідно за відсутності таких доказів усі наступні вимоги поліцейського ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати. В свою чергу недоведеність факту керування виключає обов`язок проходити медичний огляд. Адвокат також вказує на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, оскільки поліцейським не була забезпечена доставка водія до найближчого закладу охорони здоров`я, а відповідне направлення на огляд йому не вручене.

Крім того, в апеляційній скарзі адвокат порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції до 04 листопада 2024 року з метою подання доповненої апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Як слідує із матеріалів справи, постанова Вінницького міського суду Вінницької області винесена 16 жовтня 2024 року, таким чином, строк для подання апеляційної скарги закінчується 26 жовтня 2024 року, що є вихідним робочим днем. Апеляційна скарга подана адвокатом через систему «Електронний суд» 28 жовтня 2024 року, у перший робочий день після вихідного, тобто апеляційна скарга подана у встановлений ст. 294 КУпАП строк, а тому вирішення питання про його поновлення є недоцільним.

Разом із тим, слід зазначити, що поновлення строку для подання апеляційної скарги з умовою встановлення конкретної календарної дати чинним законодавством жодним чином не передбачено

Щодо можливості подання доповнень до апеляційної скарги, то слід зазначити, що у відповідності до ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п.33 рішення у справі «Гурепка проти України»).

Оскільки нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про зміну і доповнення апеляційної скарги у справах про адміністративні правопорушення, разом з тим в практичній діяльності трапляються випадки щодо необхідності вирішення даного питання, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає необхідним застосувати аналогію права, а саме положення ч.3 ст.403 КПК України (далі - КПК).

Відповідно до ч.3 ст.403 КПК до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.

Тобто, доповнення чи зміни до апеляційної скарги можуть бути подані саме до початку апеляційного розгляду.

Однак станом на 21 листопада 2024 року, до початку розгляду справи апеляційним судом, доповнення до апеляційної скарги не надходили.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із вимогами п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів.

Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно з п. 3 розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п. 6 розділу І Інструкції).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №139095 від 29 вересня 2024 року, цього ж дня о 01:47 год. у м. Вінниці по вул. Кармелюка, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 3101», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: виражений запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №№ 472244, 470753. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.

До протоколу долучене направлення від 29 вересня 2024 року водія транспортного засобу ОСОБА_1 до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» на огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння у зв`язку із виявленими у нього ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова, порушення координації рухів.

До матеріалів справи долучений відеозапис з нагрудних камер поліцейських, яким повно зафіксована хронологія подій 29 вересня 2024 року від моменту зупинки керованого ОСОБА_1 транспортного засобу, встановлення особи водія до повідомлення про оформлення протоколу про адміністративне правопорушення за наслідком відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові суду першої інстанції від 16 жовтня 2024 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, виваженими, належно умотивованими в установленому порядку та врешті справедливими.

Оскаржуючи постанову суду першої інстанції адвокат стверджує про відсутність доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

Само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року по справі №404/4467/16-а.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу. За відсутності доказів керування особою, яка притягується при обставинах, вказаних у протоколі, така особа в розумінні диспозиції ст. 130 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного правопорушення за ознакою відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, так як відсутні докази керування ним транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції і як наслідок не може нести відповідальність.

Судом досліджено як доказ відеозапис із нагрудної камери поліцейського, а також відеозапис із камери відеоспостереження за адресою: вул. Кармелюка, 2 у м. Вінниці, з яких слідує, що транспортний засіб автомобіль «ВАЗ 2101» був зупинений працівниками поліції після початку комендантської години о 01:47 год. Водієм виявся ОСОБА_1 особу якого встановлено за військовим квитком. В свою чергу за даними відеозапису слідує, що ОСОБА_1 жодним чином не заперечується факт керування транспортним засобом, а навпаки стверджувалося, що він його перепарковував від входу у магазин. При цьому убачається, що даній події уже передувало спілкування ОСОБА_1 із працівниками поліції після якого він мав прямувати додому, але він вирішив змінити місце стоянки автомобіля.

Таким чином, доводи щодо недоведення факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також відсутності підстав для зупинки транспортного засобу спростовуються належними та достовірними доказами.

Апеляційний суд враховує наявність помилки у зазначенні єдиної цифри номерного знаку автомобіля «ВАЗ 2101», однак, дана обставина не може слугувати підставою для спростування факту керування особою транспортним засобом.

Щодо аргументів скарги про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння внаслідок недоставлення ОСОБА_1 до медичного закладу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Отже, у випадку відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду водію надано право пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.

Проте, як вбачається з обставин справи та наявного відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, зафіксовано, що ОСОБА_1 після виникнення підозри у працівника поліції про перебування його у стані алкогольного сп`яніння було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на що він у категоричній формі неодноразово відмовився. Зважаючи на його зухвалу поведінку та агресивну поведінку наміру пройти огляд у медичному закладі він не мав, а навпаки намагався залишити місце події, відповідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР, не було реалізоване внаслідок відмови останнього від проходження огляду.

Вказані дії ОСОБА_1 є самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи скаржника про не вручення направлення для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у певному медичному закладі, суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованими, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у повному обсязі, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, а тому ознайомлення останнього з відповідним направленням не є необхідним та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.

У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства і суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 16 жовтня 2024 року, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, цілком доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами.

Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.

Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мєдвєдєва Сергія Сергійовича залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 16 жовтня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду О. Ю. Береговий