Справа № 711/5009/24
Номер провадження 3/711/1720/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2024 року м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Комплєктова Т.О., розглянувши матеріали, які надійшли з Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , працюючої журналістом ТРК «Суспільне Черкаси», ІПН в матеріалах справи відсутній,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 14.06.2024 серії ВАД № 297150, ОСОБА_1 10.06.2024 близько 11.30 год., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру у відношенні свого прийомного сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого останньому було завдано душевного хвилювання, чим ОСОБА_1 вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона не знала, що відносно неї склали протокол. ЇЇ викликали тільки в органи опіки. У них повна сім`я: вона, чоловік, син та донька. У сина образа на неї через те, що він не спілкується з рідною мамою, яка вже сім років знаходиться за кордоном. Такі проблеми виникли вже давно, вони спілкувалися з психологами, намагалися вирішити дану ситуацію, яка складається у їх сім`ї. 10.06.2024 у нас було заплановане генеральне прибирання, у кожного розділені обов`язки. ОСОБА_3 повинен був попилососити у квартирі, вона готувала на кухні, а менша дочка бігала туди сюди, від сина до неї. А потім вона зайшла в кімнату до сина і побачила, що він сидить на підлозі з пилососом, спитала що трапилось. У відповідь ОСОБА_3 почав кричати, щоб його не зачіпали, менша дочка принесла йому склянку води, вона намагалась його заспокоїти, але все було марно. Вона подумала, що він не хоче пилососити, а хоче вже йти гуляти тому і почав психувати. Таке іноді буває. Вона його не чіпала і пішла з дочкою в іншу кімнату, щоб зателефонувати чоловікові, але не змогла цього зробити, бо він не брав слухавку. В цей час ОСОБА_3 в телефоні комусь щось писав, а потім вдівся і пішов з дому. Вона зателефонувала психологу, а потім вже подзвонив чоловік і питав, що у них сталося. Вона пояснила, що нічого не сталося, все було спокійно, але ОСОБА_3 чомусь почав кричати і плакати. Виховує вона його 7 років. Перші непорозуміння сталися давно через те, що чоловік не давав проявляти до сина материнство. Потім народилася їх спільна дитина, яка потребувала більше уваги, можливо ОСОБА_3 це почав думати, що його ніхто не любить і таким чином привертав до себе увагу, вона не може цього пояснити. Діти спілкуються між собою відсторонено. 28.11.2023 його забрали в «Теплий дім», який знаходиться в м. Черкаси по вул. Чайковського. Чоловік забороняв їй приходити до нього. Дитина пробула там до січня, тобто всі новорічні свята він був не з сім`єю. Зараз після проведених бесід з психологами вони вирішили пожити окремо, потім він поїде до табору, а потім у батька відпустка і він зможе більше часу проводити з сином, можливо це заспокоїть ОСОБА_3 і все налагодиться.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що у нього є син від першого шлюбу ОСОБА_3 , який проживає разом з ним. Одружився він на ОСОБА_5 у 2017 році, коли сину було 7 років, з того часу він проживає з ними. Від цього шлюбу у них з`явилася дочка. Від цього шлюбу він хотів отримати не тільки дружину, а й матір для свого сина, тому що він не спілкувався зі своєю матір`ю, лише недавно почав переписуватися з нею у соціальних мережах. Але чомусь для ОСОБА_5 це не має значення, вона постійно придирається до ОСОБА_3 і він почав себе відучувати вдома у небезпеці. Коли він з сином поряд, син його слухає, не нервує, але коли його немає, він стає нервовим, не може адекватно реагувати на ситуацію. Ми довгий час спілкувалися з психологами. Потім сина забрали у дитячий будинок, це було шоком. Ми обговорювали з дружиною, що потрібно довіряти сину, прислухатися до нього, а не тільки звинувачувати. Дружина кардинально змінилася після того, як вони жили деякий час у її батьків. В той час сину було погано з нами жити, його бабуся і дідусь постійно ображали, кричали на нього, називали його монстром. Він приходив додому з роботи і бачив, як ОСОБА_3 трусить, так він нервував, плакав, жалівся, що його тут ображають. Тоді вони вирішили переїхати від батьків. Очевидцем подій, які відбулися 10.06.2024 він не був. Це мабуть в той день, коли син написав психологу, що на нього знову вчиняють тиск і він більше терпіти цього не може. Буває іноді звичайно, що ОСОБА_3 перебільшує, може перекрутити ситуацію, але це діти і вони бачать всі їх сварки і думають, що в цьому винні саме вони.

Потерпілий ОСОБА_2 , в присутності свого батька ОСОБА_4 суду пояснив, що 10.06.2024 в нього стався нервовий зрив. Через що конкретно він не пам`ятає, але до цього він спілкувався зі своєю мачухою. Пам`ятає тільки, що він дуже емоційно відреагував на їх спілкування, не пам`ятає та не може повідомити суду, що саме казала йому мачуха. Вона почала його заспокоювати, але це його ще більше дратувало. Самостійно заспокоїтись він не зміг, тому і зателефонував психологу.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ейбут Є.І. в судовому засіданні просила закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Зазначила, що в оскаржуваному протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано суть правопорушення, а саме незрозуміло за якою частиною статті 173-2 КУПАП притягується до відповідальності ОСОБА_1 ,а саме не конкретизовано склад адміністративного правопорушення, що є не допустимим. Обставини правопорушення повинні бути викладені в протоколі конкретно, з належним формулюванням складу у відповідності до змісту диспозиції статті (частини статті) КУпАП, що передбачає відповідальність за його вчинення. Із фабули протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 297150 від 14.06.2024 вбачається, що 10.06.2024 року близько 11 год. 30 хв. перебуваючи за місцем свого проживання вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до свого прийомного сина ОСОБА_2 , в результаті чого останньому було завдано душевного хвилювання. Отже, в ході складення оскаржуваного протоколу не встановлено, які саме дії чи бездіяльність вчинено саме ОСОБА_1 по відношенню до неповнолітньої дитини, в чому вони виражались та які наслідки потягло засобою. Разом з тим, із зібраних матеріалів адміністративної справи вбачається відсутність належних допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 Психологічне насильство в сім?ї - насильство, пов?язане з дією одного члена сім?ї на психіку іншого члена сім?ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров?ю. Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров?ю іншого члена сім?ї. Таким чином, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції статті 173-2 КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим. Проте, як зазначалось вище, у протоколі зазначено що ОСОБА_1 вчинила психологічне насильство, без жодної конкретизації, в чому саме таке насильство полягало, яка шкода заподіяна. У даному випадку наявність наслідків дій ОСОБА_1 у виді спричинення шкоди психічному здоров?ю неповнолітній дитині хоча і відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, і зокрема, у матеріалах даної справи, втім їх зміст не розкрито, а тим більше не доведено за стандартом «поза розумним сумнівом. Фактично об?єктивна сторона правопорушення в протоколі не розкрита. В свою чергу, ОСОБА_1 не роз?яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, що є недопустимим та тягне за собою скасування відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Тому просить закрити провадження по справі відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , свідка ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_2 , адвоката Ейбут Є.І., суддя приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, можлива за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п. 17 ст.1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Оскільки, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути належним чином перевірені та доводитися сукупністю належних і допустимих доказів.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень ст. ст. 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є офіційним документом, який складається на спеціальному бланку уповноваженою на те посадовою особою у разі вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, та в якому з дотриманням установленого порядку фіксуються всі істотні обставини, необхідні для правильного вирішення справи.

Таким чином, складання протоколу та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення, та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними, допустимими, достовірними й достатніми доказами, які отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як у цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 заперечує, що нею було вчинено домашнє насильство відносно ОСОБА_2 , відносно свого прийомного сина не вчиняла будь-яких спрямованих на психологічний тиск дій, ні погрожувала, ні залякувала його, нецензурно не висловлювалась, а навпаки намагалась його заспокоїти, але її дії ОСОБА_2 були розцінені як психологічний тиск.

При цьому, конфліктна ситуація між членами родини за відсутності доказів на підтвердження завдання або можливості завдати шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого - не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Будь-яких інших об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, за обставин викладених у протоколі, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до переконання, що у даному конкретному випадку не доведено склад адмінправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки не надано достатніх доказів вини ОСОБА_1 .

Так, ч.1 ст.6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.1998 року, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст.7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245).

Діяння тільки тоді визнається адміністративним правопорушенням, коли воно містить всі ознаки його складу, відсутність хоча б однієї з них означає відсутність складу взагалі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на вище викладене, приходжу до висновку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тому в її діях відсутній вказаний склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, судовий збір на підставі ст. 40-1 КУпАП стягненню не підлягає.

На підставі вище викладеного та керуючись п. 7 ч. 1 ст. 247, ст.ст. 280, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: Т. О. Комплєктова