Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2024 року м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі судді Шимківа С.С., з участю секретаря судового засідання Супрунюк К.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Вітошко Юрія Георгійовича на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 126 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.126 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком три місяці.

Не погодившись із постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Вітошко Ю.Г. оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки змісту протоколу та наявним в матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим оскаржувана постанова суду є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що ОСОБА_1 не мав умислу на вчинення інкримінованого йому правопорушення, оскільки не знав про те, що стосовно нього було встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом.

Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Розглянувши клопотання захисника ОСОБА_1 про поновлення строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції, з метою допущення останнього до правосуддя, апеляційний суд приходить до висновку про його задоволення.

_______________________________________________________________________________________________________________________

Справа №572/374/24 Суддя в суді І інстанції Ведяніна Т.О.

Провадження № 33/4815/419/24 Суддя в апеляційній інстанції Шимків С.С.

Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є в тому числі всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245 КУпАП).

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП передбачено, що оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №584405 від 25 січня 2024 року вбачається, що 24 січня 2024 року о 16 години 58 хвилин, на автодорозі Катеринівка-Одринки, 18 км., ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Audi A4, р.н. НОМЕР_1 , будучи особою стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом постановою державного виконавця Сосюк Ю.Ю. Сарненського районного ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.01.2021 року ВП №64243271.

ОСОБА_1 інкримінуються вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується із висновком місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Частиною 3 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Аналіз диспозиції ч.3 ст.126 КУпАП вказує на те, що це так званий формальний склад правопорушення, тобто для його наявності не є обов`язковою ознакою настання шкідливих наслідків. А крім того, цей склад правопорушення характеризується умисною формою вини. Тобто, особа повинна усвідомлювати, що відносно неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, і свідомо порушує це обмеження.

Таким чином для вирішення питання про наявність складу вказаного правопорушення слід встановити факт того, чи була особа, що притягується до відповідальності, повідомлена про те, що відносно неї встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

За приписами ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255цього Кодексу.

При цьому, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з цим, статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа " Коробов проти України " № 39598 / 03 від 21 липня 2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v.the UnitedKingdom ), п. 161, Series A заява № 25).

Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази, які б вказували на те, що ОСОБА_1 було відомо про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

ОСОБА_1 даний факт категорично заперечує та наголошує, що про існування встановленої державним виконавцем заборони дізнався лише під час складання відносно нього адміністративних матеріалів за ч.3 ст.126 КУпАП, що було вказано ним в письмових поясненнях до протоколу.

Наявний у матеріалах справи реєстр рекомендованих відправлень, який долучений органом ДВС, за відсутності відповідного повідомлення про вручення поштового відправлення адресату, не може свідчити, що ОСОБА_1 знав про існування застосованих до нього обмежень.

Разом з цим, згідно довідки державного виконавця, станом на 16.02.2024 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість по аліментах, а тимчасове обмеження скасоване 05.02.2024 року.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення належними та допустимими доказами не доведена, а обставини зазначені у протоколі "поза розумним сумнівом" не знайшли свого підтвердження.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.247, ст.294 КУпАП, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Вітошко Юрія Георгійовича про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 адвокату Вітошко Юрію Георгійовичу строк апеляційного оскарження постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Вітошко Юрія Георгійовича задовольнити.

Постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 08 квітня 2024 року скасувати.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.126 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 11 липня 2024 року.

Суддя Рівненського

апеляційного суду Шимків С.С.