Провадження №: 3-в/336/120/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

02 грудня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про звільнення його від відбування адміністративного стягнення, призначеного постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022,

ВСТАНОВИЛА:

В провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він, посилаючись на ст.ст.303-305 КУпАП, ст.80 КК України, просив звільнити його від відбування адміністративного стягнення у виді 240 годин суспільно корисних робіт, накладеного постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 за ч.1 ст.183-1 КУпАП у справі №336/3257/22, у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови.

Заяву обґрунтовано тим, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено на адміністративне стягнення у вгляді суспільно-корисних робіт на строк 240 годин. З дня набрання вищевказаної постанови він за викликом відвідував Шевченківський районний сектор філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, в розшуку не перебував. Суд своєчасно звернув вищезазначену постанову до виконання, однак відсутність коштів в організаціях за період з 2022 року по 2024 рік для оплати суспільно-корисних робіт призвела до тривалого невиправданого невиконання постанови, у зв`язку з тим, що організації неодноразово відмовляли у прийнятті її, як порушника до відпрацювання призначеного судом адміністративного стягнення, порушуючи вимоги ст.325-3 КУпАП. Постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 залишається без виконання більше двох років. 30.09.2024 державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) винесено постанову про повернення стягувачу виконавчого документу по цивільній справі №336/3739/19 за позовом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання аліментів. Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання. Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання. Таким чином, строк давності виконання постанови суду про накладення стягнення повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і в усякому разі не перевищувати двох років.

02.12.2024 представником потерпілої ОСОБА_2 адвокатом Мазур О.С., яка діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.08.2022 серії АР №1096101 подано заперечення на заяву, в яких, посилаючись на ст.ст.2,303, КУпАП, ст.80 КК України, ст..65 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, просила відмовити в задоволенні заяви, обґрунтовуючи це тим, що ОСОБА_1 увесь час злісно та свідомо ухилявся від відбування, призначеного судом адміністративного стягнення, а інформація, викладена ним в заяві про те, що 30.09.2024 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу ОСОБА_2 є неактуальною, оскільки постановою Центрального ВДВС у м. Запоріжжі ПМУЮ (м. Одеса) від 01.11.2024 відкрито виконавче провадження №76433766 про примусове виконання виконавчого листа №336/3739/19 від 18.10.2019, яке наразі перебуває на виконанні. Станом на 29.11.2024 заборгованість за аліментами складає 184 565,66 гривень. Крім того, ОСОБА_1 не надав ані суду, ані державному виконавцю доказів (квитанцій) про сплату вказаної заборгованості, жодними доказами не спростував факт ухилення від сплати аліментів та наявності заборгованості. З моменту винесення рішення минуло більше п`яти років, за які ОСОБА_1 лише декілька разів незначними сумами частково сплачував заборгованість по аліментам. На сьогоднішній день дитина, на утримання якої стягнені аліменти є інвалідом за станом здоров`я, їй встановлено діагноз цукровий діабет інсулінозалежний. За таких обставин, вона потребує спеціальної дієти, лікування, але батько ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів навіть на її утримання для задоволення первинних потреб.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Викликався шляхом направлення судової повістки на адресу зазначену в заяві (аналогічну тій, що була зазначена в матеріалах адміністративної справи, а також встановленої судом). Конверт повернувся без вручення з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Також, ОСОБА_1 викликався шляхом направлення СМС-повідомлення на номер телефону, зазначений в заяві (аналогічний тому, що міститься в матеріалах справи). Згідно довідки про доставку СМС-повідомлення, воно отримано заявником завчасно.

Суд, вивчивши матеріали справи № 336/3257/22, заяву ОСОБА_1 та заперечення адвоката Мазур О.С., дослідивши отримані письмові докази у сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1 ст.2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст.304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відповідно до вимог ст.298 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129 Конституції України встановлено те, що однією із основних засад судочинства є «обов`язковість судового рішення».

Із матеріалів справи вбачається, що 25.07.2024 в провадження Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Відділу поліції №3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В судове засідання 06.10.2022 ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи, у в`язку з тим що він з 04.10.2022 по 08.10.2022 перебуває на лікарняному. Також подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що з протоколом про адміністративне правопорушення не згоден та не визнає своєї провини у скоєному у повному обсязі. Зазначив, що під час розгляду справи про стягнення аліментів, він не отримував жодних документів від суду. Про існування рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки йому стало відомо лише на початку грудня 2019 року після виклику-повідомлення державного виконавця. Після цього він в добровільному порядку почав виконувати рішення суду. Так, 14.12.2019 та 28.12.2019 він перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 (колишня дружина) грошові кошти (призначення «аліменти») по 2 000 гривень кожного разу. Із зазначеного моменту, по теперішній час, він своєчасно щомісячно перераховує на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок виплати аліментів. Оскільки в протоколі вирішується питання щодо сплати аліментів за 2019 рік, вважає недоцільним додавати копії квитанцій за 2020 та подальші роки. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що він мав умисел на вчинення інкримінованого йому правопорушення, а тому в його діях відсутній склад правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Постановою суду від 06.10.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Виконання постанови доручено органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань. Також постановою стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 496,20 гривень.

Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказану постанову суду.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.12.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 (справа №336/3257/22) без змін.

29.12.2024 матеріали справи повернулися до суду першої інстанції.

За правилами статті 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Суд звертає увагу на те, що строк давності виконання постанов про накладення адміністративних стягнень загальний і не залежить від виду стягнення, яке було призначено правопорушнику. Сутність строку давності виконання відповідних постанов полягає в тому, що він є граничним періодом у часі, протягом якого мають бути вчинені всі необхідні дії, спрямовані на виконання стягнення.

Перебіг строку давності постанови суду розпочинається від моменту звернення її до виконання. Постанова вважається звернутою до виконання, коли орган, який її виніс, вручає або надсилає її копію відповідній особі або надсилає органу, уповноваженому безпосередньо її виконувати. Таким чином, своєчасне направлення постанови для виконання (не більш ніж через три місяці з дня її винесення) визнається єдиним юридичним фактом, що має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови.

16.01.2023 постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 була звернута до примусового виконання.

З огляду на вказане, судом вчасно було звернуто постанову від 06.10.2022, яка набрала законної сили 09.12.2022 до примусового виконання.

Провадження по виконанню постанови про застосування суспільно корисних робіт передбачене главою 31-А розділу V КУпАП, а саме на підставі ст. 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування. За виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.

Відповідно до ст. 325-3 КУпАП, на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу за місцем виконання порушником суспільно корисних робіт покладається: погодження з органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, переліку об`єктів, на яких порушники виконують суспільно корисні роботи, та видів таких робіт; контроль за виконанням порушниками призначених їм робіт; своєчасне повідомлення органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про ухилення порушника від виконання суспільно корисних робіт; ведення обліку та інформування органу центрального органу виконавчої влади, визначеного абзацом другим цієї статті, про кількість відпрацьованих порушником годин; нарахування плати порушнику за виконання суспільно корисних робіт та перерахування її на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби для подальшого погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Порядок виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт передбачений Порядком виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013.

Так, згідно розділу 11 вказаного Порядку, виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт покладається на уповноважений орган з питань пробації. Виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої та перелік об`єктів, на яких порушники повинні виконувати ці роботи, визначається відповідним органом місцевого самоврядування.

Розділом ХІІ Порядку визначені повноваження органу з питань пробації при виконанні постанов суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт: облік порушників; роз`яснення порушникам порядку та умов відбування суспільно корисних робіт; погодження з власниками підприємств переліку об`єктів, на яких порушники відбувають суспільно корисні роботи, та видів таких робіт; контроль за відбуванням стягнення порушниками та виконанням обов`язків власником підприємства за місцем відбування порушниками суспільно корисних робіт; облік відпрацьованого порушниками часу; проведення у разі потреби контрольних перевірок за місцем відбування порушниками суспільно корисних робіт; з`ясування причин невиходу порушників на суспільно корисні роботи; складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно порушників, які ухиляються від відбування суспільно корисних робіт; надсилання матеріалів до органів поліції для вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до статті 389-2 Кримінального кодексу України стосовно порушників, які злісно ухиляються від відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Умови виконання постанов суду про застосування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт визначені розділом ХІІІ вказаного Порядку

Пунктом 13.3 розділу ХІІІ Порядку визначено, що постанова суду про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт вважається прийнятою до виконання уповноваженим органом з питань пробації, а порушник взятим на облік з дня реєстрації постанови суду у журналі обліку порушників, на яких накладено адміністративне стягнення у вигляді суспільно корисних робіт.

Протягом десяти робочих днів з дня отримання постанови суду порушник повинен приступити до відбування адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт, крім випадків, коли цьому перешкоджають поважні причини (хвороба, відрядження, неотримання виклику тощо).

За пунктом 13.5 вказаного розділу Порядку відповідно до визначеного органами місцевого самоврядування переліку об`єктів, на яких порушники відбувають суспільно корисні роботи, уповноважений орган з питань пробації у десятиденний строк з дня отримання постанови суду видає порушнику направлення (додаток 23) на один з цих об`єктів.

За потреби направлення видається повторно, якщо особа тривалий час (понад три місяці з дня видачі попереднього направлення) незалежно від причин не відбувала стягнення.

Матеріали справи №336/3257/22 містять відомості, що копію постанови Запорізького апеляційного суду від 09.12.2022, якою залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022, порушник отримав особисто 08.11.2022 (а.с. 83), проте до відбування стягнення у виді суспільно корисних робіт не приступив.

Вказана обставина підтверджується самим ОСОБА_1 у поданій ним заяві.

Відтак, матеріали справи містять дані, які свідчать, що ОСОБА_1 фактично протягом періоду з 06.10.2022 по липень 2023 року ухилявся від відбування адміністративного стягнення.

Так, у липні 2023 року начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області звернувся до суду з поданням, в якому зазначала, що ОСОБА_1 відмовляється з`явитись до уповноваженого органу з питань пробації. Виклики, направлені на адресу його місця проживання/перебування з вимогою з`явитись до органу пробації, зі сторони ОСОБА_1 залишаються без виконання. А сам ОСОБА_1 в добровільному порядку до органу пробації не з`являється.

Але у заяві ОСОБА_1 зазначає, що організації, порушуючи вимоги ст.325-3 КУпАП, неодноразово відмовляли йому у прийнятті, як порушника до відпрацювання призначеного судом адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт. Проте, в обґрунтування вказаного, ОСОБА_1 не було надано жодного належного доказу.

Крім того, вказане повністю спростовується матеріалами подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області, при розгляді якого 20.09.2023 (провадження №3-в/336/83/2023) Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було прийнято постанову, якою органу пробації було роз`яснено необхідність дотримання вимог розділу ХІІ, виконання п.13.5 розділу ХІІІ Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2013, та, у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, рекомендовано притягнути ОСОБА_1 до відповідальності за ст.183-2 КУпАП, оскільки згідно ст. 325-4 КУпАП, у разі ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

У разі злісного ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт вона підлягає притягненню до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

Відповідно до підпункту 15.1 Порядку №474/5, виконання адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт припиняється, а порушник знімається з обліку у зв`язку із:

- відбуттям призначеної судом кількості годин суспільно корисних робіт - за наявності табеля про відпрацьований час, завіреного підписом та печаткою власника підприємства;

- скасуванням постанови - за наявності постанови суду;

- наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду,- після отримання відповідного судового рішення;

- смертю порушника - за наявності довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до підпункту 13.13. Порядку №474/5, якщо після перевірки за місцем проживання порушника встановлено, що він за цим місцем не проживає, місцеперебування його невідоме або наявні підстави, що унеможливлюють виконання постанови суду, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду, який виніс постанову, подання щодо вирішення питань, пов`язаних з виконанням постанови.

Буквальне тлумачення цитованого припису дозволяє суду стверджувати про те, що звернення уповноваженого органу з питань пробації може зумовлюватися: 1)встановлення факту не проживання порушника за місце проживання; 2)відсутністю відомостей про місцеперебування порушника; 3)наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду. Тобто той факт, що місцеперебування порушника є невідомим не слід ототожнювати із наявністю підстав, що унеможливлюють виконання постанови суду.

Підставами, що унеможливлюють виконання постанови суду є обставини, що роблять виконання судового рішення взагалі неможливим, до таких обставин неможливо віднести відсутність за місцем проживання чи не встановлення місця перебування правопорушника, оскільки така відсутність може бути тимчасовою та/або з метою ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що виконати постанову суду про адміністративне стягнення він не міг з поважних причин, а посилання його на те, що закінчився строк давності виконання постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 у справі за № 336/3257/22 про накладення адміністративного стягнення, суд вважає безпідставним та необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст. 80 КК України, звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку (особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки, зокрема, два роки - у разі засудження до покарання менш суворого , ніж обмеження волі).?

Особа, на яку накладено адміністративне стягнення певного виду не може перебувати в потенційному очікуванні виконання фактично покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і правопорушником адміністративні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання постанови про накладення стягнення.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного стягнення зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, на яку накладено певний вид стягнення, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Проте, заявником не було надано відповідних доказів. Навпаки з наданих суд письмових документів вбачається, що останній здійснював умисні дії щодо невиконання вимог постанови суду від 06.10.2022.

Крім того, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Конституційний суд України у пунктах 3.4 і 3.6 рішення від 11.10.2011 у справі №10-рп/201, аналізуючи положення міжнародних актів наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому рішенні суд поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Між тим, що стосується норм КК України, то такі не підлягають застосуванню за аналогією з іншими галузями права, що чітко передбачено ч.4 ст.3 КК України, у відповідності до якої застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Відповідно до ч.1 ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 298, 302-305, 284 КУпАП, - суддя

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення його від відбування адміністративного стягнення, призначеного постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2022 у справі №336/3257/22 (провадження №3/336/1915/2022) відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова