Справа № 165/4013/24 Провадження №33/802/723/24 Головуючий у 1 інстанції:Василюк А. В.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 та його захисника Кромського М.В., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката Кромського Миколи Вікторовича на постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, інваліда III групи, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 09 серпня 2024 року о 23 год. 46 хв. по вулиці Небесної Сотні в місті Нововолинську керував автомобілем марки "Хюндай Сантафе", реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки воно винесене з грубим порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що потягло за собою неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та постановленням на його думку незаконного рішення. У зв`язку з наведеним просить оскаржуване рішення скасувати та закрити щодо ОСОБА_1 провадження у справі на підставі або п.4 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності, або п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що видихав ОСОБА_1 не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права.

Більше того звертає увагу, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, а тому не може підлягати адміністративній відповідальності.

Водночас в поданій апеляційній скарзі захисник просить допитати в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також спеціаліста фахівця у галузі судової наркології професійного лікаря нарколога з КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Кромського М.В., які подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів та просили її задовольнити, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За положеннями статтей 245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом вжито всіх заходів, передбачених КУпАП для з`ясування питання, зокрема про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому вищевказаний висновок суду є правильним і повністю відповідає вимогам ст.280 КУпАП.

Так, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №003439 від 10.08.2024 року, складеним поліцейським СРПП ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Савицьким М.І., відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Разом з тим, останній зі змістом вищевказаного протоколу також був ознайомлений та його копію отримав, про що свідчить його підпис. Окрім того, у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення ОСОБА_1 зазначив, що згідний (а.с. 1);

- рапортом від 10.08.2024 року про повідомлення поліцейським СРПП ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Савицьким М.І. про те, що в м. Нововолинськ, вул. Небесної Сотні, 4, було зупинено автомобіль Хюндай Сантафе чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який керував з порушенням ПДР, та мав явні ознаки алкогольного сп`яніння під час перевірки на приладі Драгер було виявлено позитивний результат 0,30 проміле (а.с.2);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого: огляд ОСОБА_1 проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів результат огляду на стан сп`яніння 0.30 %о, у якому ОСОБА_1 в графі «з результатом згоден» поставив свій підпис (а.с. 3);

- роздруківкою із спеціального технічного засобу «ALCOTEST DRAGER 6810» ARAM-2243, з якої вбачається, що особою, яку тестують є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; тест № 5040 від 09.08.2024 року, 23:58 год.; результат огляду 0.30 %о, дані результату були стверджені особистим підписом ОСОБА_1 (а.с. 4);

- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2794976 від 10.08.2024 року, яка на день розгляду даної справи судом не скасована і є чинною (а.с.5);

- довідкою інспектора САП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області старшого лейтенанта поліції Федорук В., з якої вбачається, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав посвідчення водія по місцю свого проживання серії НОМЕР_2 від 04.09.2007 року (а.с.8);

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «Нововолинська ЦМЛ» від 09.08.2024 року (а.с.10).

Крім того, вина ОСОБА_1 доводиться відеозаписами наданими працівниками поліції, з яких окрім іншого вбачається, що він керував транспортним засобом "Хюндай Сантафе", д.н.з. НОМЕР_1 , а також те, що він проходить огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер 6810», і його результат був позитивний - 0.30‰ проміле алкоголю. З таким результатом ОСОБА_1 погодився.

Допитаний в апеляційному суду ОСОБА_1 показав, що 09.08.2024 року відпочивав дома, до його цивільної дружини зателефонувала мати ОСОБА_4 та повідомила про поганий стан здоров`я, таксі викликати було неможливо бо була комендантська година (початок). Під`їхавши до кафе «Вернісаж» посадили ОСОБА_4 в автомобіль та поїхали, однак їх було зупинено працівниками поліції, яким він пояснив, що критична ситуація, спішу, забув документи, привезу все зараз, але відпустіть бо дуже поганий стан здоров`я тещі. Зазначив, що вживав пиво десь о 18-19 годині, але не багато, тому не знає як могло з`явитися 0.30 %о, нікуди виїжджати не мав наміру.

Разом з тим, в апеляційному суді за клопотанням сторони захисту було допитано свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Так, свідок ОСОБА_5 показала, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_1 09.08.2024 року вони разом із ОСОБА_1 випили пляшку пива, але біля 24 год. 09.08.2024 року до неї зателефонувала її мати ОСОБА_4 зі скаргами на поганий стан здоров`я, забрали її, після чого їх було зупинено працівниками поліції зі звинуваченням за перевищення швидкості. Запах пива від ОСОБА_1 був, проте ознак алкогольного сп`яніння нею не було помічено. Швидкої матері не викликали бо треба було терміново доставити їй ліки які вона вживала.

Свідок ОСОБА_4 показала, що вона 09.08.2024 року довго працювала, вийшла на вулицю і їй стало дуже погано, вона стала викликати таксі, але не змогла замовити автомобіль, у зв`язку з чим зателефонувала дочці ОСОБА_5 біля 23 год. 30-40 хв. щоб та терміново забрала її додому, і через 10 хв. вона з ОСОБА_1 це зробили. Зазначила, що в неї проблеми з тиском, працівники поліції зупинили, перевірили документи, але чому звинуватили ОСОБА_1 за стан сп`яніння їй не відомо, особисто вона ознак сп`яніння в ОСОБА_1 не помічала.

Апеляційний суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , оскільки вони направлені на ухилення останнього від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, нічим не підтверджені, а навпаки спростовані вищевказаними доказами, які є чіткими та послідовними, та узгоджуються з матеріалами справи.

Більше того, показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 , про критичний стан здоров`я ОСОБА_4 не знайшло свого підтвердження медичною документацією та відеозаписами наданими працівниками поліції.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважаю, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього безальтернативне стягнення відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Доводи сторони захисту, про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку апеляційного суду, не є слушними, оскільки апеляційний суд не розцінює керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, як крайню необхідність, при обставинах зазначених захисником.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто, для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека, за даних обставин, не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року, в справі № 686/5225/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте, визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Суд критично відноситься до доводів сторони захисту, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки будь яких належних та допустимих доказів захисником з цього приводу надано не було.

Більше того, з наданих працівниками поліції відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не вказував поліцейським про те, що він був вимушений з якихось причин керувати транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому, зазначені обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи - у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Що стосується доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не перебував в стані алкогольного сп`яніння з урахуванням положень Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована УРСР 25 квітня 1974 року, то апеляційний суд вважає, що положення зазначеної Конвенції застосуванню, у даному випадку, не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 8 пункту 5 Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, із змінами, внесеними Європейською угодою, якою доповнено Конвенцію про дорожній рух від 01 травня 1971 року, зі змінами та доповненнями, в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.

Наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0,2 ‰.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі та були наведені в ході апеляційного розгляду щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить захисник, апеляційний суд не вбачає.

А тому, постанова судді Нововолинського міського суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року підлягає залишенню без змін відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 адвоката Кромського Миколи Вікторовича залишити без задоволення, а постанову судді Нововолинського міського суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року, щодо ОСОБА_1 , без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Копію постанови, у відповідності до ст. 295 КУпАП, протягом трьох днів надіслати особі, щодо якої її винесено.

Суддя

Волинського апеляційного суду В.А. Подолюк