Житомирський апеляційний суд
Справа №277/978/24 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Номер провадження №33/4805/1324/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Кравчука А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Кравчука Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, 28 червня 2024 року о 18 год. 55 хв. на автодорозі Т0605 96 км + 500 м ОСОБА_1 керував автомобілем «Great Wall Hover» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Кравчука А.В., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що водій не допустив будь-яких порушень Правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, не підтверджено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а рапорт поліцейського не є доказом у справі, відео не є безперервним, ОСОБА_1 не відсторонено від керування транспортним засобом.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу наступного висновку.

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до пункту 2.9 а) Правил, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

За правилами частин 2-5 ст. 266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису або у закладах охорони здоров`я.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.

Так, з протоколу по адміністративне правопорушення від 28.06.2024 вбачається, що ОСОБА_1 28 червня 2024 року о 18 год. 55 хв. на автодорозі Т0605 96 км + 500 м керував автомобілем «Great Wall Hover» д/н НОМЕР_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. (а.с. 3).

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Так, ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За таких обставин, вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, що містяться: в протоколі про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння; рапорті чергового ВП №1 Звягельського РВП від 29.06.2024, зі змісту якого вбачається, що 28.06.2024 отримано заяву та зареєстровано ЄО за № 1638 від 28.06.2024. В результаті опрацювання даної інформації встановлено, що 28.06.2024 о 18:59 надійшло повідомлення зі служби 102, заявник анонім повідомив, що за адресою: смт.Ємільчене, вул. невідома, водій Джипа чорного кольору їздить в алкогольному сп`янінні в сторону Сімаківки; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного, чи іншого сп`яніння №91 від 28.06.2024, проведеного в медичному закладі КНП «Ємільчинська лікарня», з якого вбачається, що ОСОБА_1 від проходження обстеження категорично відмовився; поясненнях ОСОБА_1 від 28.06.2024; рапорті начальника сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції С.Тригубчука; наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що водій не допустив будь-яких порушень Правил дорожнього руху, за які його слід було зупиняти, не заслуговують на увагу, оскільки зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , відповідала вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо: водій порушив Правила дорожнього руху; є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

З досліджених доказів (відеозаписів та рапорту чергового ВП №1 Звягельського РВП від 29.06.2024) вбачається, що працівник поліції неодноразово повідомляв ОСОБА_1 щодо надходження інформації про те, що водій чорного джипа їздить в стані алкогольного сп`яніння в стороні Сімаківки.

Тобто, поліціянтом зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 на підставі вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», і йому було роз`яснено причину зупинки, причому неодноразово, а тому подальші дії ОСОБА_1 регламентуються нормами п. 2.5 ПДР та не знаходяться у причинному зв`язку з його незгодою з діями працівників поліції стосовно зупинки автомобіля.

З відеозапису також убачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і не заперечував цього факту, вказане також підтверджується поясненнями ОСОБА_1 «я їхав по дорозі з с. Ємільчино проїхав…..», що спростовує доводи, апеляційної скарги в цій частині. З урахуванням наведеного подальші дії працівників поліції вчинені у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

Твердження захисника, що не є доказом у справі рапорт поліцейського не є слушними, оскільки вказаний рапорт відповідно до ст. 256 КУпАП доданий до протоколу про адміністративне правопорушення та є доказом у сукупності з іншими матеріалами справи.

Під час апеляційного розгляду справи не були спростовані обґрунтовані висновки суду першої інстанції, якими було надано оцінку відеозапису, як належному та допустимому доказу та який не має ознак переривання чи монтування під час фіксації обставин, які мають значення для справи. При цьому відсутність в матеріалах справи технічних характеристик приладу (приладів), на який проводилася відеозйомка, не спростовує об`єктивність інформації, яка зібрана за допомогою зазначеного приладу (портативний відеореєстратор та реєстратор, встановлений всередині службового автомобіля (а.с. 3)). Крім того в протоколі про адміністративне правопорушення є посилання на відеоматеріали, що додаються до нього. Зазначені доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції і суд надав їм правильну, повну та неупереджену оцінку, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Окрім того, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом. Дані обставини спростовується відеозаписом події про те, що його було відсторонено від керування транспортним засобом, шляхом відповідного попередження.

Також не заслуговують на увагу доводи адвоката Кравчука А.В. , висловлені в суді апеляційної інстанції, оскільки законодавством не передбачена обов`язкова участь адвоката під час проходження особою огляду на стан сп`яніння та оформлення поліцією матеріалів про адміністративне правопорушення, як і вибір медзакладу водієм. Відсутність захисника не перешкоджала ОСОБА_1 пройти медичний огляд на стан сп`яніння, що є його обов`язком відповідно до п. 2.5. ПДР, та не є обставиною, що виключає відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Посилання апелянта на судову практику апеляційних судів не має правового значення, оскільки наведені постанови не мають відношення до розгляду даної справи за відсутності на території України прецедентного права.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.

За таких обставин, з огляду на матеріали справи про адміністративне правопорушення суддя, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції в порушення вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначають, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як убачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , а тому він підлягає звільненню від судового збору.

Відповідно до змісту частини сьомої статті 294 КУпАП, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищенаведені обставини та положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» постанова місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кравчука Андрія Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП в частині стягнення судового збору скасувати.

В іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь