Номер провадження: 33/813/1773/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря Рудуман А.О., ОСОБА_1 , адвоката Бондар М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1

- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України. Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів 17000 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

З вказаної постанови вбачається, що 22.04.2024 року о 22:20 год. по вул. Ільфа і Петрова, 63/1 в м. Одесі, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Opel Fronter державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.5 «Правил дорожнього руху України» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі відмовився.

Не погоджуючись з постановою Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:

1)ОСОБА_1 пройшов медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та отримав Висновок КНП «ООМЦПЗ`ООР від 23.04.2024 року, згідно якого він не перебував у стані алкогольного сп`яніння;

2)висновок суду першої інстанції про те, що не приймається до уваги наданий ОСОБА_1 висновок, оскільки він був зроблений за минуванням двох годин, є помилковим;

3)наявне у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання вчиненого ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є неконкретним та безпідставним та таким, що не підтверджується будь-яким належним та допустимим доказом;

4)посилання суду на відеозаписи з нагрудних камер патрульних на яких суд встановив що ОСОБА_1 поводився зухвало, відмовляється пройти огляд на місці та в медичному закладі, не може слугувати беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Посилаючись на такі доводи, представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою провадження у справі закрити за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , адвоката Бондар М.О., які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.

Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:

-протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №808938 від 22 квітня 2024 року з якого вбачається, що 22 квітня 2024 року о 22:20 год. в м. Одеса по вул. Ільфа і Петрова, 63/1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Fronter державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;

-довідка інформаційного порталу Національної поліції з якої вбачається, що ОСОБА_1 посвідчення водія НОМЕР_2 видано 30.03.2017 року;

-довідка інформаційного порталу Національної поліції з якої вбачається, що ОСОБА_1 протягом року за ст. 130 КУпАП не притягувався;

-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 22 квітня 2024 року згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 було направлено на огляд до КНП «ООМЦПЗ» ООР, однак огляд проведено не було у зв`язку із тим, що останній відмовився;

-відеозапис, з якого вбачається, що 22.04.2024 року приблизно о 22:15 год. ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції за те, що останній їхав у транспортному засобі по вул. Ільфі і Петрова із ввімкненим світлом фар у темну пору доби. Працівник поліції попросив водія надати документи. Потім попросив водія вийти із транспортного засобу. В ході бесіди, працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, на що він відповів, що так. Працівник поліції сказав, що це помітно, оскільки від ОСОБА_1 відчувається запах. Працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер. Крім того, роз`яснили, що він має право пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, може і відмовитися проходити огляд. Повідомив, якщо ОСОБА_1 пройде огляд за допомогою приладу Драгер, однак буде незгоден з його результатом, то може поїхати до медичного закладу. ОСОБА_1 відійшов від працівників поліції та довго спілкувався по телефону. На зауваження працівників поліції не реагував. Працівник поліції зауважив ОСОБА_2 на тому, що йому треба надати відповідь про те, чи буде він проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 підійшов до працівників поліції та намагався вирішити питання. Працівники поліції попередили ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність. Потім ОСОБА_1 знов було роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Працівники поліції визвали інший екіпаж, щоб він привіз прилад Драгер. ОСОБА_1 знову намагався пропонувати поліцейським хабар. Після того, як працівник поліції відмовився взяти хабар, ОСОБА_1 почав говорити, що працівники поліції його переслідують. Потім приїхав інший патруль, привезли Драгер. ОСОБА_1 почав проходити процедуру освідування на стан алкогольного сп`яніння, однак із-за того, що він неправильно виконував інструкції поліцейський, прилад Драгер не зміг надати результат. Тоді ОСОБА_1 було запропоновано поїхати до лікарні. Він погодився, однак в дорозі почав говорити, що у нього дуже болить голова і йому потрібні ліки. Працівники поліції зупини біля аптеки, однак ОСОБА_1 намагався піти від працівників поліції. Працівники поліції сказали, що ОСОБА_1 буде вільним тоді, коли або пройде огляд, або в разі складання на нього протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 почав кричати на працівників поліції, що у нього маленька дитина, що він не може нікуди їхати, оскільки дитина плаче. Працівники поліції повідомили, що складуть протокол про адміністративне правопорушення, як за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Повідомили водія, що він відсторонений від керування транспортним засобом.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція), визначено, що кінозйомка та відеозапис це процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу (п. 5 розділу ІІ Інструкції).

Слід зазначити, що відеозапис є об`єктивним доказом, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським або іншими особами обставин справи.

Отже, не заслуговують на увагу твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що посилання суду на відеозаписи з нагрудних камер патрульних на яких суд встановив, що він поводився зухвало, відмовляється пройти огляд на місці та в медичному закладі, не може слугувати беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу.

Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності з іншими доказами по справі.

З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху. В ході бесіди з працівниками поліції сам повідомив, що вживав алкогольні напої. Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 в установленому законом порядку пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також, зафіксований факт відмови ОСОБА_1 від будь-якого огляду.

Отже, наданий відеозапис є належним та допустимим доказом у справі, недовіряти якому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.

За правилами частин 2-3 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Відповідно до п.п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами), водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В даному випадку ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки поліцейськими так і в закладі охорони здоров`я, що є підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів, зокрема, на стан алкогольного сп`яніння визначає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735, якою встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (пункт 2 розділу І).

Згідно пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 6 розділу І Інструкції визначено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Пунктами 1-5, 7, 10 Розділу ІІ зазначеної Інструкції встановлено, що за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він пройшов медичний огляд на стан сп`яніння у медичному закладі та отримав висновок КНП «ООМЦПЗ`ООР від 23.04.2024 року, згідно якого він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак даний висновок суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, оскільки він був зроблений за минуванням двох годин не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала, зокрема транспортним засобом, на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд осіб на стан сп`яніння здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.

Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Отже, як вбачається із матеріалів справи 22.04.2024 року о 22:17 год. працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння (час встановлення підстав для направлення водія на огляд), ОСОБА_1 пройшов огляд у медичному закладі КНП «ООМЦПЗ» ООР 23.04.2024 року о 00:35 год., згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №001322, який не може бути взятий до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки зроблений після спливу двох годин з моменту виявлення підстав для такого огляду.

Крім того, ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, як за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Безпідставними є посилання апеляційної скарги про те, що наявне у протоколі про адміністративне правопорушення формулювання вчиненого ОСОБА_1 адміністративне правопорушення є неконкретним та безпідставним та таким, що не підтверджується будь-яким належним та допустимим доказом;

Відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом не скористався, не вказав заперечень, зауважень щодо його незгоди із змістом протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Отже, працівники поліції при складанні адміністративного протоколу у відношенні ОСОБА_1 діяли у відповідності із нормами чинного законодавства, будь-яких порушень не зафіксовано.

Між тим, апеляційний суд доходить до переконання, що з відеозапису встановлено одночасну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Інші твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час дослідження доказів по справі, також жодних доказів, які б спростували правильні висновки суду першої інстанції не було долучено і до апеляційної скарги.

Також, слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 22.04.2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Отже, позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами, не узгоджуються з дійсними обставинами справи, внаслідок чого розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту, обраний на власний розсуд, та спроба уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З таких підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова