Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1846/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Винар Любомир Вікторович, за участю секретаря судового засідання Кострицької Т.П., прокурора Горпиніча В.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , лісничого Жубровицького лісництва Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України»,

за ч. 1, 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Олевського районного суду Житомирської області надійшли матеріали адміністративних справ № 287/1846/24 (протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №435 від 22.08.2024 року) та №287/1847/24 (протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №436 від 22.08.2024 року) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до постанови Олевського районного суду Житомирської області від 11.11.2024 року матеріали вищезазначених справ об`єднані в одне провадження.

Формулювання суті правопорушення, викладеного у протоколі та підтриманого прокурором під час розгляду справи.

З протоколів про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , обіймаючи посаду лісничого Жубровицького лісництва Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України», будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, згідно з пп. «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» порушив вимоги пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 28 вказаного Закону щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Зокрема, 01.06.2023 року між ДСГП «Ліси України», в особі директора Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_2 (надалі - «Замовник») з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 з іншої сторони (надалі - «Виконавець») укладено договір №44/2023 про надання послуг перевезення лісопродукції. Згідно п. 4 договору (порядок розрахунку) від 01.06.2023 року №44/2023 після надання послуг між сторонами оформляється відповідний Акт про надання послуг, який підписується уповноваженими представниками сторін. Затверджена додатком №7 до наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 27.03.2015 року №110 «Про затвердження спеціалізованих форм первинного обліку деревини» форма Акту приймання-передачі робіт та послуг передбачає, що підписання акту приймання-передачі робіт та послуг здійснюється лісничим. Акт є документом для проведення розрахунків між виконавцем та замовником.

31.07.2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи на території обслуговування Жубровицького лісництва підписав акт приймання-передачі робіт та послуг №6946 відповідно до договору №44/2023 від 01.06.2023 року, згідно з яким прийняв роботи та надані послуги ФОП ОСОБА_3 , який є його сином.

Підписуючи зазначений акт приймання-передачі робіт та послуг ОСОБА_1 розумів та усвідомлював, що саме його син отримає грошові кошти за наслідком підписання ним вказаного документу.

Таким чином, лісничий Жубровицького лісництва Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_1 не повідомив в установленому законодавством порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів безпосереднього керівника - директора Філії, порушив вимоги п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

Також, лісничий Жубровицького лісництва Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів вчинив дію (підписав акт) в умовах реального конфлікту інтересів, пов`язаного з виникненням суперечностей між його особистими інтересами та службовими повноваженнями, як представника філії, які впливають на об`єктивність у прийнятті рішення, чим порушив вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Пояснення осіб, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні не визнав. Зазначив, що уповноваженою особою на прийняття робіт від фізичних осіб-підприємців є майстер лісу.

Прокурор Горпиніч В.В. у судовому засіданні надав пояснення по суті справи, підтримав обставини, викладені в протоколах про адміністративні правопорушення, та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, за більш серйозне правопорушення. На підтвердження своєї позиції прокурором надано висновок прокурора у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, який долучений до матеріалів справи.

Встановлені судом фактичні обставини справи та застосовані норми права.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.

У ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» встановлюється, що особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно.

Невиконання зазначеного обов`язку, його неналежне або несвоєчасне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП.

У свою чергу у ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлюється адміністративна відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особи, зазначені у п. 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані, зокрема, не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

Невиконання зазначеного обов`язку або його неналежне виконання є діянням, що містить ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

При цьому аналіз ч. 1 Примітки до ст. 172-7 КУпАП дає можливість зробити висновок, що склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП має спеціального суб`єкта - суб`єктом правопорушень у цій статті є особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Аналіз диспозиції ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП дає можливість встановити, що чинним законодавством передбачено відповідальність за вчинення наступних діянь:

1) неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів;

2) вчиненні дій чи прийнятті рішень в умовах реального конфлікту інтересів.

При цьому відповідно до ч. 2 Примітки до ст. 172-7 КУпАП зазначається, що у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень.

Таким чином, у ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень (реальний конфлікт інтересів), а також за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах наявності у особи суперечності між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень чи вчинення певних дій.

Як вбачається з вищевикладених положень, об?єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, нерозривно пов`язана з таким елементом як приватний інтерес, його суперечністю з службовими повноваженнями, внаслідок чого виникає реальний конфлікт інтересів. На додаток до цього, суд звертає увагу, що реальний конфлікт інтересів має бути чітко вираженим, конкретизованим та простежуватися на основі визначення того, який приватний інтерес переслідує особа у даному випадку та яким чином цей приватний інтерес вступає у суперечність з інтересами службами.

У свою чергу реальний конфлікт інтересів безпосередньо впливає на рівень об`єктивності та неупередженості особи при прийнятті рішень, вчиненні або невчиненні певних дій, що відносяться до її службових або представницьких повноважень. Тобто, реальний конфлікт інтересів перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з прийнятим рішенням, внаслідок чого останнє не може вважатися неупередженим та об`єктивним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» - приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Наявність приватного інтересу, його вступ у суперечність з службовими повноваженнями, інтересами служби та вплив на об`єктивність і неупередженість рішень, дій та бездіяльності у більшості випадків пов`язується саме з близькими особами осіб, щодо яких поширюються вимоги антикорупційного законодавства. При цьому близькими особами відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» є члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 цього Закону, а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Крім того, ознакою об`єктивної сторони зазначених правопорушень є саме реальний, а не потенційний конфлікт інтересів, тобто саме суперечність між приватним інтересом та службовими повноваженнями особами. Потенційний конфлікт інтересів відрізняється від реального тим, що при потенційному конфлікті встановлюється лише наявність, існування приватного інтересу особи, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, тоді як при реальному конфлікті інтересів існуюча суперечність між наявним приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями безпосередньо впливає (вплинула) на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Крім того, це також визначає ступінь впливу цієї суперечності на прийняття рішення чи вчинення дії, який повинен мати об`єктивний вираз, а також часовий взаємозв`язок між прийняттям рішення та наявністю певних ознак, що мають місце при цьому.

Тобто відмінність між цими поняттями полягає в тому, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів недостатньо констатувати існування приватного інтересу, який потенційно може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, а слід безпосередньо встановити, що, по-перше, приватний інтерес наявний, по-друге, він суперечить службовим чи представницьким повноваженням, а по-третє, така суперечність не може вплинути, а реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.

На додаток до цього суд звертає увагу, що констатація наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є можливою лише у тому випадку, коли реальний конфлікт інтересів впливає на реалізацію посадовою особою своїх дискреційних повноважень.

Право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд передбачає можливість його дискреції, тобто право вибору між декількома діями чи рішеннями, що однаково є правомірними та передбачені чинним законодавством.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 року у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

На додаток до цього у Постанові КАС ВС від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17 (провадження № К/9901/43891/18) зазначається, що «на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Наявність дискреції (розсуду) посадової особи є визначальною та необхідною умовою для вирішення питання про наявність у її діях реального конфлікту інтересів, адже у випадку, коли особа у відповідності до імперативних вимог чинного законодавства має діяти у чітко визначений спосіб, чітко визначених межах та формі або повинна утримуватися від певних дій і в неї немає жодного власного розсуду стосовно виду та характеру можливого рішення, дій чи бездіяльності, то в такому випадку реальний конфлікт інтересів не впливає на об?єктивність та неупередженість рішень, дій чи бездіяльності посадової особи, оскільки остання позбавлена будь-якої можливості діяти в будь-який інший спосіб, ніж написано у законі. Отже, наявність дискреційних повноважень є необхідною передумовою вирішення питання про наявність у діях особи реального конфлікту інтересів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, можливе лише за сукупності умов:

1) факт наявності у правопорушника приватного інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений;

2) наявність повноважень на прийняття рішення, яке повинно мати дискреційний характер;

3) наявність факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення;

4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Крім того, відповідно до роз`яснень Національного агентства з питань запобігання корупції від 13.06.2022 року №11 Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ст. 1 Закону).

Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (ст. 1 Закону).

Приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях (ст. 1 Закону).

Враховуючи наведені визначення, конфлікт інтересів може існувати у особи в ситуації, коли одночасно наявні такі його складові:

- в особи є приватний інтерес;

- в особи наявні службові повноваження, під час реалізації яких вона може на власний розсуд вчиняти дії, приймати рішення саме з питання, у якому в неї наявний приватний інтерес;

- такі службові повноваження мають дискреційний характер (тобто є такими, коли особа може на власний розсуд обирати з кількох юридично допустимих дій, рішень).

Саме сукупність зазначених факторів дає підстави стверджувати, що приватний інтерес особи може впливати на об`єктивність та неупередженість під час вчинення особою дії, прийняття рішення, а отже, в особи є конфлікт інтересів.

За відсутності принаймні однієї із складових - службових повноважень дискреційного характеру та/або приватного інтересу - конфлікт інтересів не виникає.

Службові / представницькі повноваження особи можуть визначатися через:

- закони, інші нормативно-правові акти (наприклад, положення про орган, установу, організацію);

- трудові договори (контракти);

- статути підприємств;

- положення про структурні підрозділи органів, установ, організацій;

- посадові інструкції;

- організаційно-розпорядчі документи (наприклад, у разі створення комісії чи робочої групи, повноваження можуть визначатися положенням про відповідну комісію/робочу групу, що затверджується внутрішнім організаційно-розпорядчим документом);

- доручення керівників;

- регламенти.

Приватний інтерес може впливати на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, вчинення чи невчинення дій лише під час реалізації службових / представницьких повноважень, що є дискреційними.

Конфлікт інтересів не виникає у випадку вчинення дій або прийняття рішень поза межами наданих службових/представницьких повноважень.

Відповідно до наказу директора Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 29.06.2023 року №282-к «Про прийняття ОСОБА_4 » ОСОБА_1 прийнято на посаду лісничого Жубровицького лісництва з 30 червня 2023 року за основним місцем роботи з оплатою праці згідно штатного розпису.

Також, відповідно до довідки, виданої головним лісничим Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 07.05.2024 року за вих. №254 ОСОБА_1 з 30.06.2023 року по даний час працює на посаді лісничого Жубровицького лісництва Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України».

В матеріалах справи міститься також копія попередження про встановлені Законом України «Про запобігання корупції» обмеження під час прийняття на роботу, перебування на посаді та звільнення, яке підписане ОСОБА_1 .

Згідно посадової інструкції лісничого, затвердженої директором Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» ОСОБА_5 05.01.2023 року лісничий відноситься до професійної групи «Керівники».

Згідно п. 5 Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших постійних лісокористувачів та власників лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 р. № 976 до посадових осіб держлісоохорони належать посадові особи Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства, згідно з додатком.

Відповідно до вказаного вище додатку до посадових осіб установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства належать керівник, головний лісничий, головний мисливствознавець, начальник відділу (сектору) лісового господарства та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору) охорони і захисту лісу та інженери відділу (сектору) всіх категорій, начальник відділу (сектору), спеціалісти відділу (сектору) мисливського господарства всіх категорій, лісничий, державний районний мисливствознавець, мисливствознавець, помічник лісничого, старший майстер лісу, майстер лісу, начальник лісової пожежної станції, старший єгер та єгер державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією.

У межах даної справи суть інкримінованого ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, зводиться до підписання ним, як посадовою особою Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» Акту про надання послуг, виконавцем яких є його син ФОП ОСОБА_3 . Таким чином, пред`явлене обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення вимагає з`ясування обставин хто є уповноваженою особою на представництво інтересів Філії при укладенні та виконанні угод цивільно-правового характеру та чи входить до кола службових обов`язків ОСОБА_1 приймання наданих робіт фізичними особами-підприємцями.

01.06.2023 року між ДП «Ліси України» в особі Філії «Білокоровицьке лісове господарство» в особі директора ОСОБА_2 , який діяв на підставі Положення про філію та довіреності №1815 від ДП «Ліси України» посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.05.2023 року (надалі - Замовник) з однієї сторони та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , що діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (надалі - Виконавець) укладено договір №44/2023 про надання послуг перевезення лісопродукції.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Розділу 4 «Порядок розрахунків» вказаного вище Договору розрахунки між Виконавцем та Замовником здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Після надання послуг між Сторонами оформляється відповідний Акт про надання послуг, який підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється печатками Сторін.

Також, вказаний Договір завізовано юристом та начальником юридичного відділу.

Слід зауважити, що умовами Договору не затверджено форму Акту про надання послуг та не вказано відомостей про уповноважених представників Сторін, які мають право підписувати зазначений Акт. Тому, зважаючи на цивільно-правовий характер такої угоди можна припускати, що такий акт може бути укладено і у довільній формі.

У матеріалах справи наявний також Акт №6946 від 31.07.2023 року в якому зазначено перелік робіт по вивезенню, навантаженню, розвантаженню деревини, які надані ФОП ОСОБА_3 відповідно до Договору №44/2023 від 01.06.2023 року за липень 2023 року. Вказаний Акт містить підписи лісничого ОСОБА_1 , економіста ІІ категорії ОСОБА_6 , головного інженера ОСОБА_7 та бухгалтера ОСОБА_8 . Також, зазначений Акт затверджено і підписано директором Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» та скріплено печаткою Філії.

При цьому, до матеріалів справи не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 , або ж інші працівники Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДП «Ліси України» уповноважені директором Філії на приймання робіт наданих ФОП ОСОБА_3 та на підписання вказаного Акту.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 Розділу 5 «Керівництво філією» Положення про Філію «Білокоровицьке лісове господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України», затвердженого наказом спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 26.12.2023 року №2095 (далі - Положення) керівництво Філією відповідно до Статуту підприємства та цього Положення здійснюється директором Філії. У разі відсутності чи тимчасової непрацездатності директора Філії його обов`язки виконує головний лісничий відповідно до виданої довіреності.

П.п. 5.7.1, 5.7.2, 5.7.7, 5.7.14 п. 5.7 вказаного вище Розділу Положення передбачено, що директор Філії на підставі довіреності та у межах своїх повноважень:

- здійснює поточне керівництво та управління діяльністю Філії відповідно до планів, затверджених Підприємством;

- діє від імені Довірителя, представляє інтереси Довірителя, в тому числі Філії у органах державної влади, органах місцевого самоврядування (їх виконавчих органах), у тому числі правоохоронних органах, органах прокуратури, СБУ, НАБУ, податкових та митних органах, казначейській службі, в органах державної реєстрації, інспекціях, управліннях, агентствах, центрах, департаментах, фондах, радах, у всіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності, державних і громадських організаціях, у відносинах з державними і приватними нотаріусами, банками, у відносинах з фізичними особами, з правом подання та отримання документів, у тому числі дозволів, ліцензій, висновків чи інших документів дозвільного характеру, підписання заяв, форм, довідок, з приводу будь-яких питань, що пов`язані із представництвом інтересів Довірителя як на території України, так і за кордоном стосовно діяльності Філії;

- укладає, змінює та розриває договори, контракти, угоди та інші правочини, у тому числі зовнішньоекономічні, від імені Підприємства, в межах повноважень, делегованих підприємством, та з урахуванням п. 5.8 цього Положення;

- видає довіреності працівникам Філії з питань поточної діяльності Філії, якщо обов`язковість здійснення повноважень директором Філії прямо не передбачена цим Положенням та виданою довіреністю.

У свою чергу п. 5.8 Розділу 5 Положення визначено, що укладання договорів (угод) та інших правочинів на суму, що перевищує визначену окремим наказом Підприємства (крім договорів, що укладаються за результатами проведених біржових аукціонних торгів, за умови, що відсутні ознаки значного господарського зобов`язання) здійснюється директором Філії після попереднього отримання письмового дозволу Генерального директора Підприємства або директора виконавчого.

З наведеного вбачається, що лише директор Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» (у разі відсутності чи тимчасової непрацездатності директора Філії - головний лісничий відповідно до виданої довіреності) уповноважений представляти інтереси Філії в тому числі при укладанні та виконанні угод цивільно-правового характеру. Також, директор Філії вправі видати довіреність працівнику Філії з питань поточної діяльності Філії. Зазначене узгоджується з положеннями Цивільного кодексу України, зокрема, ч. 4 статті 95 відповідно до якого керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва.

Проте, у матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія довіреності директора Філії чи керівника юридичної особи згідно якої лісничого Жубровицького лісництва Рудіка В.І. уповноважено прийняти роботи від ФОП ОСОБА_3 або ж на підписання Акту №6946 від 31.07.2023 року, тобто діяти від імені юридичної особи у цивільно-правових відносинах по виконанню укладених угод.

У судовому засіданні прокурор Горпиніч В.В. та Рудік В.І. вказали про те, що вказана довіреність директором Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» не видавалась.

Також, слід зазначити, що до матеріалів справи в якості доказу було надано копію посадової інструкції лісничого, затвердженої 05.01.2023 року директором Філії «Білокоровицьке лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України ОСОБА_5 (далі - Інструкція). Розділом ІІ вказаної Інструкції чітко визначено коло посадових обов`язків лісничого. Проте, з Інструкції також не вбачається, що лісничий в силу виконання своїх посадових обов`язків має право на підписання, без довіреності директора Філії, будь-яких документів, що стосуються діяльності підприємства при виконанні цивільно-правових угод, тобто фактично діяти від імені юридичної особи.

У протоколі про адміністративне правопорушення міститься посилання на наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 27.03.2015 року №110 «Про затвердження спеціалізованих форм первинного обліку деревини». Проте, затверджена цим наказом форма Акту приймання-передачі робіт та послуг не відповідає формі Акту №6946 від 31.07.2023 року, а саме стосується рубки деревини, а не її перевезення чи навантаження. Крім того сторони у договорі не визначали саме ту чи іншу форму акта прийняття виконаних робіт.

При цьому, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 не зміг пояснити яким нормативно-правовим або ж внутрішнім локальним актом підприємства передбачено, що ОСОБА_1 є уповноваженою особою на підписання Акту №6946 від 31.07.2023 року. Також, прокурор Горпиніч В.В. вказав про те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення уповноваженою службовою особою Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України допущено помилку при посиланні на наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 27.03.2015 року №110 «Про затвердження спеціалізованих форм первинного обліку деревини». Проте, в якій саме частині протоколу та яку помилку (відповідна сторінка, абзац тощо) не зміг відповісти.

Відповідно до ч. 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Судом встановлено, що ОСОБА_1 жодними положеннями нормативно-правових актів, у тому числі локального характеру, якими регулюється діяльність Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України», не наділений повноваженнями на представництво чи щодо підписання документів на виконання цивільно-правових угод, в тому числі Актів про надання послуг. Опосередковано це також підтверджується необхідністю «затвердження» шляхом підписання цього акту виконаних робіт уповноваженою діяти від імені Філії «Білокоровицьке лісове господарство» ДСГП «Ліси України» особою директором Філії. Як зазначила у судовому засіданні особа, яка притягається до відповідальності сплата коштів за цими актами можлива лише після підписання їх директором Філії, тобто уповноваженою особою.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що в Методичних рекомендаціях щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, дотримання обмежень щодо запобігання корупції, акцентовано увагу на тому, що конфлікт інтересів не виникає у випадку вчинення дій або прийняття рішень поза межами наданих службових/представницьких повноважень.

Таким чином, оскільки, з огляду на положення нормативно-правових актів, зокрема і локального характеру, у суду відсутні об`єктивні дані, що ОСОБА_1 має законні повноваження щодо підписання вище зазначених документів та прийняття робіт від фізичних осіб-підприємців, то у цьому випадку відсутні службові повноваження як обов`язкова складова конфлікту інтересів.

Крім того, в протоколах про адміністративне правопорушення не зазначено ні факту суперечності між приватним інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення, ні в чому полягає наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.

Таким чином, за результатами дослідження протоколів про адміністративні правопорушення №435 та №436 суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч.2 ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

У Постанові ККС ВС від 21.02.2018 року у справі № 701/613/16-к було зроблено висновок, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд звертає увагу, що відомості протоколів про адміністративне правопорушення щодо того, що ОСОБА_1 не повідомив про реальний конфлікт інтересів та вчинив дію в умовах реального конфлікту інтересів, є за своєю сутністю висуненням обвинувачення, що здійснюється органом (посадовою особою), уповноваженою на складення протоколу про адміністративне правопорушення. Тому таке обвинувачення поза розумним сумнівом має бути підтверджено або спростовано у судовому засіданні шляхом дослідження всіх наданих належних, допустимих та достовірних доказів. При цьому доведення цього факту поза розумним сумнівом буде означати можливість для суду зробити категоричний висновок, що версія, зазначена в обвинуваченні, є єдиною розумною версією, яка виключає будь-які обґрунтовані сумніви.

Зважаючи на те, що у протоколах про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 22.08.2024 року відносно ОСОБА_1 не відображено встановлення наявності сукупності юридичних фактів, з якими закон пов`язує виникнення реального конфлікту інтересів, вказані протоколи не можуть бути визнані достатніми та беззаперечними доказами наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП .

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, то суд доходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені. Тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу вказаних адміністративних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, лише у разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Внаслідок цього судовий збір не підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 92. 95 Цивільного кодексу України, ст. ст. 23, 33, 34, 35, 172-7, 247, 279, 280, 283, 284, 285 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 435 від 22.08.2024 року) закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП (протокол № 436 від 22.03.2024 року) закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення в його діях.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: Л.В.Винар