Справа № 168/232/24
Провадження № 3/168/138/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року суддя Старовижівського районного суду Волинської області Хаврона О.Й., з участю секретаря Островерхої Т.С., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Колєсніка Б.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, щодо

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працює,

в с т а н о в и в:

26.02.2024 р. о 05.30 год. ОСОБА_1 на автодорозі М-19 керував автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка ходьба, поведінка не відповідає обстановці). Огляд на стан сп`яніння проводився на місці за допомогою алкотестеру Драгер 6810, проба позитивна, 1,62 проміле, чим порушив вимоги п.2.9 а ПДР України.

У суді ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнав, дав пояснення про те, що автомобілем на момент ДТП керував не він, а його батько ОСОБА_2 . Про цей факт він повідомив працівникам поліції, батько його слова під час складення протоколу підтвердив, однак працівники поліції все одно запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння, і на їхню пропозицію такий огляд пройшов і склали протокол щодо нього.

Також пояснив, що того дня в автомобілі він їхав з батьком, лише вдвох: за кермом був батько, а він спав. Їхали з смт. Ратне в напрямку м.Ковеля. Він прокинувся від дзвінка телефона та удару, спрацювали дві подушки безпеки. Зрозумів, що зіткнулись з бетонним блоком біля блокпоста. Після ДТП, вийшовши в автомобіля, батько сів в інший автомобіль, що рухався в попутному напрямку та поїхав цим автомобілем в м.Ковель, оскільки мав невідкладну зустріч. Він залишився на місці події та вирішив шукати можливість транспортувати автомобіль додому. Автомобіль був сильно пошкоджений. Спочатку, коли підійшли працівники поліції він не зізнався в тому, що батько був за кермом автомобіля, щоб не дискредитувати батька, а придумав версію про іншу людину.

Батько, вирішивши в м.Ковелі свої питання, щоб повернутись додому в смт. Ратне, виїхав також на попутному автомобілі, тим же самим шляхом - поїхав з м.Ковеля, через с.Буцин (де і відбулось ДТП та знаходився він), при цьому на місці ДТП не зупинявся біля нього, оскільки в цьому не було потреби, так як вони з батьком по телефону тримали зв`язок. Батько таким чином, поїхав в напрямку смт. Ратна додому, щоб найняти лавету для транспортування побитого автомобіля. Доїхавши за блокпост, що поблизу смт. Ратна, батькові назустріч вже їхала автомобілем мама. Батько пересів за кермо автомобіля, бо мама була схвильована, і таким чином батько з мамою приїхали до нього до блокпоста в с.Буцин.

Захисник ОСОБА_3 просить закрити провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення. Звертає увагу суду на те, що в автомобілі спрацювали дві подушки безпеки, а це свідчить, що в автомобілі дійсно перебувало двоє людей, чим підтверджуються пояснення ОСОБА_1 . Крім того, з моменту вчинення ДТП (правопорушення) до моменту проведення огляду на стан сп`яніння пройшло більше ніж дві години, що відповідно до ст. 266 КУпАП тягне недопустимість протоколу огляду на стан сп`яніння як доказу.

У клопотанні про закриття провадження також посилається на те, що відеозапис, доданий до протоколу, не містить жодних відомостей, котрі б підтвердили факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а зафіксований перебіг подій, що розпочались значно пізніше після ДТП. Сам протокол не є доказом події та складу порушення; акт огляду водія не є доказом, оскільки ОСОБА_1 не оспорює факт перебування в стані сп`яніння на момент ДТП, але заперечує факт керування в цей момент транспортних засобом. Пояснення поліцейських не містять інформації про те, що хто саме керував автомобілем, за ста. 124 КУпАП провадження в справі закрито і встановлено, що ОСОБА_1 був пасажиром, а не водієм цього транспортного засобу в момент ДТП. Таким чином, на думку сторони захисту відсутні докази його вини за ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення вини, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення доводиться матеріалами справи.

Так, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 331719 від 26.02.2024 р., зафіксовані дата, час, місце вчинення та суть вчиненого правопорушення.

ОСОБА_1 згідно з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.10.2023 р. скеровано для проведення огляду на стан сп`яніння.

Роздруківкою з алкотестера підтверджено факт перебування в стані сп`яніння ОСОБА_1 , показник проміле 1,62 проміле.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського зафіксовано, що ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, в закладі охорони здоров`я відмовляється пройти огляд.

ОСОБА_1 у судовому засіданні також підтверджує, що перебував в стані сп`яніння в момент ДТП, однак стверджує, що в цей момент автомобілем керував не він.

Суд не приймає показання ОСОБА_1 про те, що автомобілем керував не він, а його батько, з таких підстав.

У судовому засіданні ОСОБА_2 дав пояснення про те, що він позичив автомобіль у свого сина ОСОБА_1 і їхав за кермом цього авто в напрямку м.Ковеля по своїх справах. Оскільки він керує автомобілем іншої марки, то не досить добре знає автомобіль «Мерседес», тому взяв сина зі собою, на випадок, якщо виникнуть якість питання щодо управління автомобілем. Син сидів на передньому пасажирському кріслі, був випивший. Вийшло так, що біля блок поста він не справився з керуванням і зіткнувся з бетонним блоком. Вийшовши з автомобіля, переконався, що він і син неушкоджені, а лише побитий автомобіль. Оскільки він мав термінові справи в ОСОБА_4 , то вирішив залишити сина на місці ДТП, а сам сів у авто, що рухалось з попутному напрямку з смт.Ратне в м.Ковель, та поїхав в Ковель. Весь час тримав зв`язок зі сином по телефону. Син намагався викликати лавету для транспортування автомобіля додому. Вирішивши в м.Ковелі свої справи, повернувся також на попутному авто в смт.Ратне. Їдучи додому, на блок посту біля сина вже не зупинявся, оскільки в цьому не було потреби, а проїхав до Ратне, син постійно інформував його про хід справи по телефону. З смт.Ратне приїхав до місця ДТП своїм автомобілем з дружиною. Поліцейські проігнорували його показання про те, що він керував автомобілем в момент ДТП і склали протокол на сина, а не на нього.

Свідок ОСОБА_5 дав показання про те, що їхав з смт. Ратне в напрямку м.Ковеля, їхав один, під`їхавши до блокпоста побачив ДТП, машина була побита, біля неї були двоє чоловіків з смт.Ратне, яких візуально знає - ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . При цьому батько зупиняв рукою автомобіль. Він зупинився, спитав чи треба допомоги, і на прохання ОСОБА_2 підвіз його до с.Мислина біля Ковеля. Моменту ДТП не бачив, з телефонних розмов ОСОБА_2 зробив висновок, що це він був за кермом в момент ДТП.

Показання ОСОБА_1 про те, що не він, а його батько був за кермом автомобіля в момент ДТП, слід сприйняти критично, оскільки вони є суперечливі та спростовуються наявними доказами в справі, до того ж надані близькою особою ОСОБА_1 батьком.

При цьому суд враховує наявність ряду розбіжностей та суперечностей між показаннями.

Свідок ОСОБА_5 повідомив суду, що під`їхав до місця ДТП, коли воно вже відбулось, думає, що відразу через кілька хвилин після зіткнення автомобіля з блоком, проте, жодних звуків удару внаслідок зіткнення не чув. Поліцейських на той момент на місці ДПТ не було, були лише батько та син Маковецькі. Він побув на місці ДТП кілька хвилин і проїхав в напрямку м.Ковеля, підібравши ОСОБА_2 . Поліцейських за цей час не бачив.

Водночас, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що ДТП відбулось (як встановлено в судовому засіданні) за метрів 50 - 100 м від блокпоста, на якому чергували поліцейські. Першими на місце події підійшли поліцейські, що чергували на цьому блокпосту. Як ствердив ОСОБА_1 поліцейські підійшли, відразу, за кілька хвилин, очевидно почувши звук від удару автомобіля з бетонним блоком. Як зафіксовано на відео з нагрудної камери поліцейського, у момент, коли поліцейські підійшли до місця вчинення ДТП, окрім ОСОБА_1 , будь-яких інших осіб поблизу автомобіля не було. На відео (долученому до протоколу) з боді камери, не зафіксовано жодних випадків проїзду будь-яких автомобілів в цей час. Тому доводи про те, що батько ОСОБА_1 зупинив автомобіль, що рухався в попутному напрямі та поїхав в ньому в напрямку м.Ковеля не підтверджені.

Крім того, під час складення протоколу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надавали суперечливі показання, які не узгоджуються з іншими доказами.

Так, ОСОБА_1 спочатку пояснив поліцейським, що підійшли до нього відразу після ДТП, що за кермом був незнайомий йому чоловік, якого він по дорозі підібрав, імені якого він не знає. Той чоловік вибіг з машини після ДТП і втік.

Однак, вже під час складення протоколу, ОСОБА_1 надавав інші пояснення поліцейському, який прибув на виклик про вчинення ДТР, а саме про те, що за кермом був його батько.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив зміну пояснень тим, що не хотів «підставити» батька.

Пояснення надані ОСОБА_1 та його батьком ОСОБА_2 під час складення протоколу суттєво відрізняються в частині того, яким чином і з ким повертався ОСОБА_2 з смт.Ратне до місця ДТП.

Так, ОСОБА_2 під час складання протоколу повідомив, що його дружина приїхала на блокпост з смт. Ратне його автомобілем сама. В той же час під час складення протоколу ОСОБА_1 повідомив, що його батьки приїхали на блокпост разом, батька призвела мама, з смт. Ратне. У судовому засіданні суду пояснення надані про те, що ОСОБА_2 приїхав за кермом свого автомобіля з дружиною, що виїхала йому назустріч.

З наданих до протоколу письмових пояснень поліцейських ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що несли службу на блокпосту, що знаходиться поблизу виїзду з смт. Ратне, поліцейські зазначають, що бачили як до поста під`їхав автомобіль їхнього колеги ОСОБА_1 , хто був за кермом не бачили, але водій з ними привітався помахом руки, на передньому сидінні пасажів не було, в автомобілі був лише водій. Приблизно через півтори години до блокпоста приїхав автомобіль батька ОСОБА_1 і рухався в напрямку м.Ковель, за кермом був батько, а мати сиділа на передньому пасажирському кріслі.

У судовому засіданні допитаний ОСОБА_6 підтвердив, що бачив автомобіль ОСОБА_1 , який під`їхав до поста, зупинився біля знака «Стоп-контроль», водій привітався з ними і поїхав далі. Обличчя особи, що була за кермом не бачив, чи був хтось з пасажирів не може стверджувати.

Отже, з пояснень свідків встановлено, що коли автомобіль ОСОБА_1 виїхав з смт.Ратне, в ньому був лише один водій.

Щодо показань свідка ОСОБА_5 , то вони не підтверджують факт перебування тої, чи іншої особи за кермом авто в момент ДТП, оскільки свідок приїхав до місця ДТП тоді, коли воно вже сталось, і хто був за кермом авто в момент ДПТ не бачив. Зробив висновок зі змісту телефонних розмов ОСОБА_2 , про те, що саме батько був за кермом авто в момент ДТП.

За таких розбіжностей в показаннях ОСОБА_2 та ОСОБА_2 та з урахуванням матеріалів справи, суд вважає, що позиція сторони захисту є способом захисту і спрямована на уникнення відповідальності, а доводи про те, що керував автомобілем в момент ДТП ОСОБА_2 спростовані.

Сторона захисту посилається на те, що постановою Старовижівського районного суду від 15.05.2024 в справі № 168/219/24, про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_1 провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, і таким чином судом встановлено той факт, що ОСОБА_1 не керував, а був пасажиром автомобіля «Мерседес» в момент ДТП.

Висновки суду, викладені в постанові від 15.05.2024 в справі № 168/219/24 щодо того хто керував автомобілем в момент ДТП, не можуть бути взяті до уваги, оскільки повністю спростовані в ході дослідження судом доказів в межах справи за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Жодних розумних сумнівів щодо належності та допустимості наявних в матеріалах справи доказів у судді немає.

Доводи сторони захисту про те, що огляд на стан сп`яніння є недійсним, оскільки проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП, а саме в строк пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення не обґрунтовані.

Статтею 266 КУпАП передбачено, що огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Однак, в даному випадку огляд ОСОБА_1 був здійснений не в медичному закладі, а на місці вчинення правопорушення. Встановлений статтею 266 КУпАП строк здійснення огляду на місці вчинення правопорушення не може бути взятий до уваги в цьому випадку.

Доводи сторони захисту про те, що факт перебування двох осіб в автомобілі водія і пасажира на передньому пасажирському кріслі, підтверджується тим, що в момент зіткнення спрацювали саме дві подушки безпеки, не доведені належними доказами, не є загальновідомим фактом, що не потребує доведення. Будь-яких доказів (висновків, інструкцій тощо) на обґрунтування цього твердження суду не надано. Відтак не спростовують висновку суду про вину ОСОБА_1 .

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту про закриття провадження в справі.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, в повному обсязі доводиться матеріалами справи.

Проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у цій справі приходжу до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП, в діях ОСОБА_1 , які виразилися у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, не встановлено.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, яке є грубим адміністративним правопорушенням на транспорті, пов`язаним з порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами, особу правопорушника, який не працює, ступінь його вини, враховуючи його майновий стан, приходжу до висновку, що, виходячи із визначеної законом мети адміністративного стягнення, до ОСОБА_1 слід застосувати безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути 605,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 283, 284 КУпАП,

п о с т а н о в и в :

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч.1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, та роз`яснити, що у ході примусового виконання постанови суду, відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, штраф буде стягуватися у подвійному розмірі.

У разі несплати штрафу у строк, передбачений ч.1 ст. 307 КУпАП, стягнути з ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання подвійний розмір штрафу, визначений у цій постанові, дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106 код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UА0026001; кодкласифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. Й. Хаврона