Справа № 748/1464/24 Головуючий у 1 інстанції Чигвінцев М. С.
Провадження № 33/4823/546/24
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Салая Г.А.,

особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий по АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 25.03.2024 о 15 год. 01 хв. в Чернігівській обл., Чернігівський р-н, а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 130 км, біля с. Ягідне, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 110557 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідність). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Так, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що фабула протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає відеозапису, а саме у протоколі зазначено, що він керував транспортним засобом 25.03.2024 о 15:01 год., тоді як з відеозапису видно, що о 14:59:08 він спілкувався з військовим та працівником поліції, тому вважає, що відсутня складова об`єктивної сторони правопорушення час його вчинення. Зазначає, що факт керування автомобілем о 15:01 год., що зафіксовано на відеозаписі не може ставитись у вину особі та бути належним доказом керування автомобілем, оскільки він виконував законні вказівки поліцейського щодо переміщення транспортного засобу.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції залишені поза увагою дії поліцейського, які не відповідали приписам законодавства, оскільки були відсутні підстави для спеціального огляду. Зазначає, що такі підстави повинні ґрунтуватися на наявності дійсних ознак сп`яніння, а не надуманих поліцейським.

Стверджує, що згідно відеозапису у нього спостерігається загальна злагодженість координації рухів рук, голови, пересування, мовлення розбірливе та чітке, об`єктивне сприйняття реальності, подій та обставин. Працівник поліції вказує на неприродну блідість обличчя, тремтять руки та звужені зіниці, однак, вважає, що навмисно не зафіксовано його зіниці, оскільки вони були нормальні, обличчя червоне, а не бліде, а руки могли тремтіти після військової служби. Вказує, що 10 днів тому, на цьому ж блокпосту так само вказували на наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння, однак в результаті огляду в лікарні його відпустили без складання протоколу. Крім того, зазначає, що він погодився пройти огляд, що є на записі о 15:52:38, але йому було відмовлено.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вимоги зазначених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення в повному обсязі не дотримано.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 671589 від 25.03.2024 ОСОБА_1 25.03.2024 о 15 год. 01 хв. в Чернігівській обл., Чернігівський р-н, а/д Київ-Чернігів-Нові Яриловичі, 130 км, біля с. Ягідне, керував транспортним засобом ЗАЗ 110557 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння (звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідність). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Так, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Проте суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами, які були неповно досліджені судом з точки зору їх допустимості.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи, в якому фактично формулюється обвинувачення особи у вчиненні певного правопорушення.

Суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 671589 від 25.03.2024 відносно останнього, рапорт, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відеозапис.

З переглянутого відеозапису, зафіксованого на відеокамеру працівниками поліції, вбачається, що на блокпосту військовий та працівники поліції підійшли до автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , попросили від`їхати в сторону та повідомили, що він знову порушує ПДР, оскільки не пристебнутий паском безпеки. Перевіряючи документи, запитали чи вживав наркотичні засоби, на що ОСОБА_1 відповів «ні». Працівники поліції повідомили, що наявні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість обличчя, тремтіння пальців рук, звужені зіниці очей та запропонували проїхати в лікарню для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Водій відповів, що відмовляється, та додав: «ви що кожен раз як я їду будете направлять мене на огляд?». Запитали, чи буде він отримувати направлення на огляд, на що водій відповів «ні». Після цього склали та зачитали протокол. ОСОБА_1 не згоден був з відстороненням від керування транспортним засобом, та став говорити, поїдемо перевірятись, на що працівник поліції відповів, що ви відмовились отримати направлення, і не поїдемо, що узгоджується з доводами апеляційної скарги.

З відеозапису жодної з описаних поліцейськими ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 не спостерігається, а поведінка поліцейських свідчить на користь доводів апелянта про намагання поліцейських створити правопорушення та зафіксувати його, при цьому вже не вперше.

Пункт 2.5 Правил дорожнього руху зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Якщо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння пропонувалося без наявних ознак такого сп`яніння, вимога поліцейського про проходження медичного огляду на стан сп`яніння, є неправомірною і відмова від її виконання правових наслідків не породжує.

Заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_1 про невідповідність часу зупинення транспортного засобу під його керуванням, зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення даним, зафіксованим на відеозаписі.

Крім того, місцевий суд посилається як на доказ доведеності вини ОСОБА_1 на рапорт, не конкретизуючи, від кого кому, адресований та суть викладеного. При цьому будь-який рапорт у матеріалах справи відсутній.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив та надав підтверджуючі докази, що з 15.05.2024 по 25.03.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Сновська центральна районна лікарня», приймав призначені лікарем ліки: ксефокам, тіонекс, кокарніт, улсепан, галара та диклак гель. Був виписаний з лікарні 25 березня 2024 року та їхав у військову частину, розташовану в Харківській області надати свідоцтво про народження третьої дитини та звільнення у зв`язку з цим з військової служби. Наркотичні засоби не вживає.

У свою чергу, згідно з вимогами ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 8 лютого 2001року,«Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не підтверджуються наявними у справі доказами, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам.

За таких обставин, апеляційний суд не має процесуально-правових підстав для відхилення доводів апелянта, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, як незаконна й необґрунтована.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

СуддяГ. А. Салай