Справа № 309/3824/24
Провадження № 3/309/1610/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2024 року м. Хуст

Суддя Хустського районного суду Закарпатської області Орос Я.В. розглянувши матеріали, які надійшли з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягався,

за ч.2 ст. 185-10 Кодексу України про Адміністративні Правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

До Хустського районного суду Закарпатської області надійшли адміністративні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.185-10 КУпАП.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 286206 від 25 липня 2024 року, вбачається, що 25 липня 2024 року, близько 12 години 10 хвилин, прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу (з АДРЕСА_2 ) в межах контрольованого прикордонного району на околиці АДРЕСА_3 ) на напрямку 151 прикордонного знаку було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законним вимогам військовослужбовця Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону на неодноразові повторювані законні вимоги військовослужбовця Державної прикордонної служби зі складу прикордонного наряду «Контрольний пост» пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився це зробити.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 23 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» від 2003 р. та п.10 «Положення про прикордонний режим» тобто вчинив правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185-10 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином , причини неявки суду не повідомив.

В судове засідання з`явився адвокат Поковба Т.В. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , зазначила що вину ОСОБА_1 не визнає, подала клопотання про закриття адміністративної справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно заперечень поданих до суду, вбачається, що адвокатом Поковба Т.В., 25.07.2024р. надавалася правова допомога під час незаконного затримання, утримання та викрадення ОСОБА_1 співробітниками Державної прикордонної служби, зокрема співробітниками відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В).

З метою захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , 25.07.2024р. адвокат прибув до вищезазначеного відділу ДПС, що у с.Велятино, вул. Прикордонників близько 13 год. за київським часом. Після прибуття ОСОБА_2 жоден співробітник ДПС не зміг належним чином пояснити підстави затримання ОСОБА_1 , жодного документу, який би підтверджував законну підставу затримання не надано, жодних даних тих працівників ДПС, які провели незаконне затримання не надали, пояснивши, що зараз всі документи будуть.

Прибувши на ВСП «Велятино» під час конфіденційної розмови з ОСОБА_1 було з`ясовано, що його між 10 та 11 год. 25.07.2024р. затримали на тимчасовому пункті перевірки документів працівники прикордонної служби. Там, перевіривши його документи, наказали стати на узбіччя дороги для вияснення обставин. Там його протримали близько 2 годин, після чого йому наказали слідувати за ними на ВСП «Велятино» і повідомили в усному порядку, що він затриманий. В його автомобіль сіли двоє працівників прикордонної служби для супроводження.

По дорозі в с. Велятино, ОСОБА_1 неодноразово телефонував адвокату з метою надання йому захисту під час його затримання. Після телефонної розмови з ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 більше не могла до нього додзвонитися.

Протягом 25.07.2024р. адвокат Поковба Т.В. особисто неодноразово телефонувала на лінію 102, на що прибув екіпаж Хустського ВП ГУНП в Закарпатській області.

Дізнавачем, який прибув на виклик було складено 3 заяви про вчинення злочину відносно працівників відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В). ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 прибула на ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » приблизно до 15:40, після чого гр. ОСОБА_1 силою погрузили у автомобіль та відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де його в той же день було мобілізовано.

Під час перебування у відділенні інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) ніяких документів чи протоколів не складалось, ОСОБА_1 та його захисника з ними не було ознайомлено. Отже, вказаний протокол був складений набагато пізніше, ніж під час перевірки документів ОСОБА_1 так само, як і всі інші документи.

Також, адвокат Поковба Т.В. просить звернути увагу на те, що протокол, поданий до суду є нечитабельний. Прочитати його не виявляється можливим через нерозбірливий почерк. Через нечитабельний текст протоколу не можна встановити наступні обставини: суть правопорушення, а саме, якими діями ОСОБА_1 вчинив саме непокору законним вимогам посадової особи; не вказано посадову особу, вимоги якої не були виконані ОСОБА_1 ; не конкретизовано в чому саме виражалась злісна непокора; не зазначено відомостей про свідків події.

У зв`язку з чим, адвокат Поковба Т.В. просить закрити адміністративне провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

З метою повного та всебічного розгляду даної справи, в судове засідання неодноразово викликалося офіцер прикордонного оперативно-розшукового відділу (з АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 , який оформляв адміністративні матеріали. Однак, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши адміністративні матеріали, приходжу до наступних висновків.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено уст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України(справа про призначення судом більш м`якого покарання) від 02 листопада 2004 року, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

При цьому суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі "Пономарьов проти України" (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що "право на справедливий судовий розгляд", яке гарантовано п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду.

Відповідно до вимог ст. ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідальність за ч.2 ст.185-10 КУпАП передбачає, що правопорушенням є злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.

Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок (абзац другий пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 червня 1992 року N 8 «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів»).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011 надав тлумачення визначенню непокори: «Слово "непокора" означає відмову від виконання або ігнорування виконання певної вимоги.»

В протоколі про адміністративне правопорушення не вказано в чому полягала злісна непокора ОСОБА_1 цим законним вимогам.

Під час оформлення матеріалів справи, не надано доказів того чи перебував військовослужбовець при виконанні обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону, чи були його розпорядження, вимоги законними.

Окрім наведеного, відповідно до Закону "Про державний кордон України" та п. 11 положення "Про прикордонний режим", затвердженого постановою КМУ №1147 від 27.07.1998 завданнями прикордонної служби є не саме по собі складання протоколів про адміністративне правопорушення, а виявлення порушень законодавства з прикордонних питань, виконання завдань, пов`язаних з боротьбою з організованою злочинністю та запобігання незаконній міграції у межах прикордонної смуги і контрольованого прикордонного району.

Згідно п.1ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України; 2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу; 3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; 4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини; 5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення; 6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Органом, який складав протокол про адміністративне правопорушення, не дотримано вимог щодо його належного оформлення та забезпечення обставин його доведення відповідними доказами.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання; протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів; письмові пояснення ОСОБА_3 .

Щодо наявних пояснень офіцера прикордонного оперативно-розшукового відділу (з АДРЕСА_2 ) головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 у матеріалах справи суд зазначає наступне. Враховуючи те, що ОСОБА_3 є посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , неявка його в судове засідання для надання пояснень по справі, а також те , що дані пояснення не відображають жодних відомостей окрім складу правопорушення зазначеного в самому протоколі, суд оцінює критично його покази.

Також, судом вживались заходи щодо забезпечення в судове засідання двох свідків, які зазначені офіцером ОСОБА_3 , у протоколі про адміністративне затримання, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Проте, свідки в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином шляхом направлення їм смс повідомлення, причини неявки суду не повідомили.

Будь-яких інших доказів на підтвердження чи спростування наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185-10 КУпАП, оскільки суду не надано жодного доказу (фото-, відеофіксації) того, що останній вчинив злісну непокору вимозі прикордонника.

Враховуючи зазначене, протокол суперечить встановленим обставинам справи, твердження в ньому зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно дост.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Так, в силу п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої "доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом" (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey).

Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ "розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

З огляду на викладене, дослідивши та перевіривши в ході розгляду матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185-10 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні даного правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

При цьому, сукупність зібраних та проаналізованих по справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій.

Таким чином, дослідивши усі наявні у справі докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185-10 КУпАП та відповідно наявності в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставини відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 251, 252, 247, 280, 284-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.185-10 Кодексу України про адміністративне правопорушення на підставі ч.1 п.1 ст.247 КУпАП.

Постанова про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.