Номер провадження: 33/813/2158/24
Номер справи місцевого суду: 496/2518/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І.М.
Доповідач Кравець Ю. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Кравець Ю.І.,за участю: секретаря судового засідання Гасанової Л.Я. кизи, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2024 року,-

установив

зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Обставини справи

Відповідно до оскарженої постанови суду, 06.03.2024 року, ОСОБА_1 о 15 годині 00 хвилин, Одеська область, Одеський район, автодорога Київ-Одеса 452 км, керував автомобілем марки «Кіа», державний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкогольного з порожнини рота, тремтіння рук, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці відмовився та в медичному закладі.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував наступним:

-протокол про адміністративне правопорушення був складений із численними порушеннями;

-співробітники поліції безпідставно зупинили автомобіль під його керуванням;

-на прохання проходження тесту на вміст алкоголю на місці зупинки за допомогою алкотестеру ДРАГЕР йому було відмовлено, таке ставлення призвело до обурення, а тому ОСОБА_1 відмовився від огляду у медичному закладі;

-ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом.

ОСОБА_1 приймав участь у судовому засіданні апеляційного суду 18.09.2024 року, надав пояснення у справі.

У судове засідання, призначене на 31.10.2024 року на 11:30 годину, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином за допомогою СМС повідомлення. У своїх письмових пояснення, наданих перед початком судового засідання, просив справу розглядати без його участі.

Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».

Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову судді в справах про адміністративні правопорушення, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який без поважних причин не з`явився у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, та, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.7 ст.294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку. Як зазначено у ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів відповідно до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно з ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Відповідно до положень п.2) розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015р. (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Згідно п.4) розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Відповідно до п.12) розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 733926 від 06.03.2024 року, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 06.03.2024 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився п.п2.5 ПДР України, дослідженим відеозаписом відповідно до якого встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на визначення стану сп`яніння.

Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_1 .

При цьому в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 будь-яких зауважень або заперечень щодо обставин, викладених у фабулі протоколу не навів, зазначив що користується своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України.

Апеляційний суд зазначає, що досліджений протокол про адміністративне правопорушення повністю відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом, який підтверджує винуватість ОСОБА_1 .

З метою перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, апеляційним судом був досліджений відеозапис з нагрудних реєстраторів інспекторів патрульної поліції, які здійснили зупинку та приймали участь в оформленні розглянутого правопорушення.

Із відеозапису з камери 470402 зафіксовано, як патрульний зупиняє автомобіль «Кіа», за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

На відеозаписі з камери №471012 на 09 хвилині 05 секунді зафіксовано, як на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, підтвердив, що напередодні, за день до зупинки, вживав алкоголь.

Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я КНП - «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с. 4).

Разом з тим, із відеозапису вбачається, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від проходження медичного огляду і про те, що в такому випадку відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, саме за фактом відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. Також ОСОБА_1 були роз`яснені його права, зокрема на правову допомогу.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наданий ОСОБА_1 висновок КНП «ООМЦПЗ» ООР щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складений від 06.03.2024 року відповідно до якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено, не може бути прийнятий до уваги, оскільки такий огляд проведений з порушенням чинного законодавства, так як відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан, сп`яніння, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення у присутності поліцейського, а з висновку вбачається, що огляд на стан сп`яніння у медичному закладі був зроблений через 6 годин та без участі працівника поліції.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність зупинки, апеляційний суд зазначає, що станом на 06.03.2024 року, в Україні діяв воєнний стан, що встановлює посилений контроль за охороною суспільної безпеки, а тому у працівників поліції були підстави для зупинки автомобіля ОСОБА_1 на блок посту, який знаходиться за межами населеного пункту.

Також ОСОБА_1 зазначає, що відеозапис є неповним, та не відображає всіх подій, а тому відеозапис є недопустимим доказом у справі.

Оскільки апелянтом не заперечується той факт, що на відеозаписі зафіксовано події, які відбувались 06.03.2024 року, зокрема факт зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та подальше спілкування останнього з працівниками патрульної поліції після його зупинки, апеляційний суд вважає, що об`єктивних даних зафіксованих на відеозаписі достатньо для підтвердження факту вказаних в протоколі обставин, та не вбачає підстав для визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом. Даний доказ, на думку апеляційного суду, з урахуванням положень ст.251 КУпАП, є належним та допустимим.

За таких обставин, враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, його відмова від огляду на стан сп`яніння беззаперечно вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність вищевказаного відеозапису стороною захисту не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.

Апеляційний суд визнає докази, які були дослідженні під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 06 березня 2024 року та інкримінуються ОСОБА_1 .

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був відсторонений від керування транспортним засобом та автомобіль не був доставлений на спеціальний майданчик чи стоянку не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

Разом з тим, працівник поліції роз`яснив, що водійське посвідчення не вилучалось, оскільки воно перебуває у мобільному застосунку «Дія».

Між тим, доводи апеляційної скарги про затримання транспортного засобу або відсутність такого затримання не мають в цьому випадку юридичного значення, оскільки такі обставини не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Водночас, під час спілкування ОСОБА_1 із співробітником поліції убачається, що є інший тверезий водій, який буде керувати автівкою.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає, що докази які були повторно дослідженні під час апеляційного розгляду, зокрема відеозаписи події, поза розумним сумнівом доводять наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, який керуючи автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, розуміючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні нею вимог пункту 2.5) Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладено судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2024 року, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду Ю.І. Кравець