Провадження № 3-зв/229/1/2024
ЄУН 229/6848/24 УХВАЛА
21 жовтня 2024 року м. Дружківка
Слідча суддя Дружківського міського суду Донецької області Рагозіна С.О., розглянувши заяву судді Дружківського міського суду Донецької області Гонтар А.Л. про самовідвід,
В С Т А Н О В И Л А:
04 жовтня 2024 року до Дружківського міського суду Донецької області від ВП № 1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області надійшов адміністративний матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122-2 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями адміністративний матеріал було передано судді Гонтар А.Л., яка заявила собі, як головуючій судді, самовідвід з таких підстав. Особою, стосовно якої повинно розглядатися адміністративний матеріал, є ОСОБА_1 , батьки якого перебувають у дружніх стосунках з суддею, що може викликати сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Гонтар А.Л. при розгляді вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення.
Положення чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення не містять норм, які б регулювали питання відводу і самовідводу судді при вирішенні справ про адміністративні правопорушення. Внаслідок цього, за аналогією використовуються положення Кримінального процесуального кодексу України,
Відповідно до п.3,4 ч. 1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім?ї заінтересовані в результатах провадження та за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За змістом ч,ч. 1, 5 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.
Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Стаття 371 КПК України встановлює порядок ухвалення судових рішень, де, зокрема, вказано, що вони ухвалюються в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.
Положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).
ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.
Зовнішні фактори не повинні впливати на судове рішення. Довіру до судової системи буде підірвано, якщо процес прийняття рішень суддями буде сприйматися як такий, що зазнає неналежного впливу ззовні.
Саме упевненість громадськості у незалежності судів, доброчесності їхніх суддів, неупередженості та дієвості процесів лежить в основі судової системи країни.
У тих випадках, коли рішення у справі має бути прийняте суддею одноособово, він діє незалежно від своїх колег по суду. Завдання суддівства передбачає певну самостійність, яка включає лише совість судді. Отож, незалежність суддів вимагає не лише незалежності судової системи як установи від інших гілок влади; вона також вимагає незалежності суддів один від одного. Іншими словами, незалежність суддів залежить не лише від свободи від неналежного стороннього впливу, але й від свободи від стороннього впливу, що може бути спричинений діями чи ставленням інших суддів.
Незалежність суддів не є привілеєм чи прерогативою окремого судді. Це обов`язок, який покладається на кожного суддю для того, щоб дати йому можливість чесно та неупереджено розглядати справу на основі законів і доказів, без зовнішнього тиску чи впливу та без побоювання будь-якого втручання. Основою принципу незалежності суддів є повна свобода судді у розгляді справ, які надходять до суду; жоден зовнішній суб`єкт уряд, групи впливу, окремі особи чи навіть інший суддя не можуть втручатися чи здійснювати спробу втручання у ведення суддею справи і прийняття по ній рішення.
Слідча суддя вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 суддею Гонтар А.Л. може викликати в будь-якого поміркованого спостерігача обґрунтований сумнів в об`єктивності та неупередженості дій судді при ухваленні судового рішення за результатами розгляду цієї справи. Тобто, на думку такого спостерігача рішення за результатами цього розгляду може вважатися визначеним наперед, аніж здійснення судового розгляду.
Таким чином слідча суддя дійшла висновку, що задля забезпечення достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у безсторонності та неупередженості судді Гонтар А.Л. її самовідвід підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-81 КПК України, слідча суддя
П О С Т А Н О В И Л А:
задовольнити самовідвід судді Гонтар А.Л. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: С.О. Рагозіна