Справа № 338/1111/24
Провадження № 33/4808/835/24
Категорія ч.1 ст. 173-2 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано стягнення у виді адміністративного арешту строком на 10 діб.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01 серпня 2024 року близько 03 год. ночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання сина та його сім`ї в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство щодо своєї невістки ОСОБА_2 , а саме: стукав по вікнах, висловлювався на адресу невістки нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Також 02 серпня 2024 року ОСОБА_1 біля 13 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання сина та його сім`ї в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство щодо своєї дружини ОСОБА_3 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, пошкодив майно в будинку, шарпав за одяг, внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 біля 08 год 30 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання сина в АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство щодо невістки ОСОБА_2 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої.

ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій вважає постанову суду протиправною, постановленою за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

ОСОБА_1 вважає, що йому працівниками поліції та судом першої інстанції було відмовлено в наданні правової допомоги.

Апелянт зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення відносно нього зазначені неправильні дані та помилково вказано, що місцем складання протоколу є селище Богородчани, хоча події адміністративного правопорушення відбувалися у с.Гута. Крім того, звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення у відповідній графі не зазначені свідки і не вказані очевидці події.

Вважає, що у протоколах не вказано, які саме дії були вчинені ним відносно потерпілих та чи могла бути чи була внаслідок таких дій заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілим.

ОСОБА_1 зазначає, що у постанові суд першої інстанції встановив, що він 01.08.2024 р. близько 03 год. ночі в с. Гута вчинив адміністративне правопорушення, проте в протоколі зазначено іншу дату вчинення правопорушення 02.08.2024 р. 03 год. ночі.

Також, вважає, що невірна правова кваліфікація інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що особа раніше протягом року була піддана адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 вказує, що до матеріалів справи не долучено належних доказів на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що сукупність вищевказаних обставин свідчить про відсутність в його діях . складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Просить оскаржувану постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання потерпілі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, хоча в установленому законом порядку повідомлялися про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник адвокат Сендецький В.Р. та особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явилися, однак подали клопотання про розгляд даного провадження без їх участі, просили постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07.08.2024 року скасувати, провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд враховує, що учасники самостійно, відповідно до принципу диспозитивності, вирішують питання щодо участі в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому, обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у зв`язку з чим участь цієї особи в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що розгляд апеляційної скарги може бути проведений без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її захисника та потерпілих.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

За змістом ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України").

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при доказуванні вчиненого правопорушення мають бути встановлені обставини, які належать до події правопорушення, яка розуміється як елемент об`єктивної сторони складу правопорушення, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Спосіб вчинення правопорушення є обов`язковим елементом предмету доказування по кожному провадженню, оскільки дозволяє встановити які саме дії були вчинені правопорушником та призвели до певних протиправних наслідків.

Крім того, при доказуванні правопорушення також має значення встановлення суб`єктивної сторони правопорушення, яка полягає у з`ясуванні форми вини, мотиву, яким керувався правопорушник, вчиняючи правопорушення, та мети, яку він намагався досягти певними протиправними діями.

Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення даних про спосіб вчинення правопорушення, форму вини правопорушника, мотив та мету вчинення правопорушення, протиправні наслідки, які були спричинені чи могли бути спричиненні правопорушенням, свідчить про неконкретність обвинувачення, порушує право особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення на організацію ефективного захисту своїх інтересів.

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 1) серії ВАД № 207939 від 07.08.2024 року, ОСОБА_1 02.08.2024 о 03:00 год. ночі в АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство відносно невістки ОСОБА_2 , під час якого виражався нецензурною лайкою, словесно погрожував фізичною розправою, стукав по вікнах та дверях будинку, чим міг завдати шкоди психічному стану здоров`я, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-3 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілою від вказаного правопорушення є ОСОБА_2 та стверджується про відсутність матеріальної шкоди заподіяної правопорушенням.

ОСОБА_1 під його власноручний підпис при оформленні протоколу ознайомлено із його правами та обов`язками відповідно до ст. 268, 307, 308 КУпАП та ст..ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України (а.с. 2).

Апеляційний суд приймає до уваги доводи про те, що в мотивувальній частині судового рішення суд допустив помилку стосовно дати вчинення правопорушення та замість дати, яку зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення 02.08.2024 року помилково зазначив, що вказане правопорушення відбулось 01.08.2024 року.

Разом з тим, вищевказана помилка носить суто технічний характер, є очевидною, не впливає на правильність правової оцінки дій ОСОБА_1 та може бути самостійно вирішена судом першої інстанції.

В протоколі містяться дані про отримання ОСОБА_1 копії протоколу, про що свідчить власноручний підпис правопорушника в протоколі, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом висунутого обвинувачення.

У матеріалах справи наявний рапорт (а.с. 3) ОСОБА_4 від 02.08.2024 р., згідно якого 02.08.2024 р. о 03.05 надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що прийшов чоловік в стані сп`яніння, вчиняє фізичне насильство. ШМД не потребує. Виїздом СОГ на місце події відібрано заяву та пояснення у ОСОБА_2 про вчинення домашнього насильства свекром ОСОБА_1 по місцю їх спільного проживання.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.08.2024 р. від ОСОБА_2 (а.с.4), 02.08.2024 року, близько 03:00 год. перебуваючи по місцю проживання, її свекор ОСОБА_1 , 1973 року народження, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив із нею сімейний скандал, на побутовому грунті, в ході якого виражався в її сторону нецензурною і брутальною лайкою, стукав по вікнах, кричав та погрожував фізичною розправою у словесній формі, чим завдав шкоду її психічному здоров`ю.

У матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_2 від 02.08.2024 р. (а.с.5) відповідно до яких, 02.08.2024 р. близько 03 год. ОСОБА_1 , її свекор прийшов додому у п`яному вигляді та вчинив домашнє насильство щодо неї, в процесі якого обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, стукав по вікнах та дверях, не давав їй та її молодшій дочці спати. У зв`язку із цим вона змушена була викликати поліцію. Просить ОСОБА_1 утримати у відділенні поліції, оскільки вона переживає за своє життя та здоров`я, а також за життя і з-доров`я малолітньої дочки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 (а.с. 6) вказав, що пояснення надасть під час розгляду адміністративної справи.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 10) серії ВАД № 207925 від 07.08.2024 року, ОСОБА_1 05.08.2024 о 08:30 год. по місцю проживання будучи в п`яному вигляді вчинив конфлікт із невісткою ОСОБА_2 , під час якого словесно погрожував, виражався нецензурними словами в присутності дітей (онуків), чим міг завдати психічної шкоди здоров`ю потерпілій, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-3 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілою від вказаного правопорушення є ОСОБА_2 та стверджується про відсутність матеріальної шкоди заподіяної правопорушенням.

ОСОБА_1 під його власноручний підпис при оформленні протоколу ознайомлено із його правами та обов`язками відповідно до ст. 268 КУпАП та ст..ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України (а.с. 9).

В протоколі містяться дані про отримання ОСОБА_1 копії протоколу, про що свідчить власноручний підпис правопорушника в протоколі, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом висунутого обвинувачення.

У матеріалах справи наявний рапорт (а.с. 11) ОСОБА_5 від 05.08.2024 р., згідно якого 05.08.2024 р. о 08.32 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_2 , про конфлікт із сусідом. Група, яка виїхала на місце події, поспілкувалася із заявницею, яка повідомила про конфлікт із сусідом ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. У заявниці було відібрано заяву та пояснення у ОСОБА_2 та відібрано пояснення у ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.08.2024 р. від ОСОБА_2 (а.с.12), 05.08.2024 року від 06 год. її свекор ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, виражався нецензурною лексикою, вимагав у неї гроші.

У матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_2 від 05.08.2024 р. (а.с. 13) відповідно до яких, 05.08.2024 р. близько 06 год. ранку, ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поводився неадекватно, виражався нецензурною лексикою, дебоширив на подвір`ї та в своєму будинку, який являється нашим судом. ОСОБА_1 погрожував застосувати фізичну силу та намагався нанести тілесні ушкодження, однак вимагав в мене гроші для того, щоб знову випити, на будь-які зауваження не реагує. Це тривало близько двох годин, після чого вона викликала працівників поліції, коли її свекор про це почув то пішов до себе в будинок.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 (а.с. 14) вказав, що 05.08.2024 р. близько 08 год. у нього виникла сварка із його невісткою ОСОБА_2 , яка проживає у сусідньому будинку. Сварка відбулася на подвір`ї, де вони конфліктували на підвищених тонах. Під час конфлікту він виражався нецензурною чи брутальною лайкою, оскільки невістка його спровокувала на конфлікт. Конфлікт між ними був коротким і тривав не більше 10 хвилин. Фізичне насильство він не застосовував.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 17) серії ВАД № 207940 від 02.08.2024 року, ОСОБА_1 02.08.2024 о 13:00 год. ночі в с. Гута по місцю проживання ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 під час якого виражався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, пошкодив майно, чим міг завдати шкоду психічному здоров`ю, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-3 КУпАП.

В протоколі зазначено, що потерпілою від вказаного правопорушення є ОСОБА_3 та стверджується про відсутність матеріальної шкоди заподіяної правопорушенням.

ОСОБА_1 під його власноручний підпис при оформленні протоколу ознайомлено із його правами та обов`язками відповідно до ст. 268 КУпАП та ст..ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України (а.с.18).

В протоколі містяться дані про отримання ОСОБА_1 копії протоколу, про що свідчить власноручний підпис правопорушника в протоколі, що свідчить про ознайомлення ОСОБА_1 зі змістом висунутого обвинувачення.

У матеріалах справи наявний рапорт (а.с. 19) ОСОБА_6 від 02.08.2024 р., згідно якого 02.08.2024 р. о 13.11 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_3 , про те, що чоловік конфліктує. Зброї немає. конфлікт із сусідом. Виїздом групи на місце події було встановлено, що у заявниці ОСОБА_3 виник конфлікт із чоловіком ОСОБА_1 по даному факту у заявниці відібрано заяву та пояснення у ОСОБА_3 , також на місці події складено форму оцінки ризиків домашнього насильства та винесено заборонний припис стосовно кривдника АА699363 та опитано ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт працівника поліції за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність своїх дій.

Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності дій працівників поліції, щодо оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.08.2024 р. від ОСОБА_3 (а.с. 20), 02.08.2024 року від 13 год. в с. Гута по місцю проживання із нею виник конфлікт чолок ОСОБА_1 , під час якого останній обзивав її нецензурними словами, шарпав за одяг, погрожував фізичною розправою.

У матеріалах справи наявні пояснення ОСОБА_3 від 02.08.2024 р. (а.с. 21) відповідно до яких, 02.08.2024 р. вона знаходилася по місцю проживання разом із сином та невісткою, близько 13 год. до неї прийшов чоловік ОСОБА_1 , з яким вони разом не проживають та перебував у п`яному вигляді, висловлювався в її сторону нецензурними словами, погрожував застосуванням фізичної сили та штовхав її невістку ОСОБА_2 . Також ОСОБА_1 постійно вчиняє сварки та зловживає спиртними напоями.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, яку висловлено Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року (провадження № 13-47зво22, судова справа № 208/712/19) положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 (а.с. 22) вказав, що він перебував сьогодні по місцю проживання та близько 13 год. пішов до помешкання своєї дружини, яка проживає по сусідству та вчинив конфлікт із своєю дружиною та невісткою через те, що він проти того щоб невістка ОСОБА_2 проживала із його сином.

У матеріалах справи також наявна копія винесеного термінового заборонного припису стосовно ОСОБА_1 (а.с. 29), згідно якого ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_3 строком 3 доби з 14 год. 00 хв. 02.08.2024 року до 14 год. 00 хв. 05.08.2024 року. (а.с. 29)

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , що йому було відмовлено у наданні правової допомоги, тому що він тричі був ознайомлений із його правами та обов`язками, у тому числі із правом користуватися юридичною допомогою.

Доводи щодо неналежного оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме неправильне місце вчинення даного правопорушення, та відсутність вказаних очевидці події, свідків, не спростовують загального висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що у протоколах про адміністративні правопорушення щодо нього вказано, що його діями могла бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю, проте не вказані конкретні дії чи негативні наслідки, до яких привели дії ОСОБА_1 .

Положеннями ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП чітко передбачає настання адміністративної відповідальності за дії, внаслідок яких могла бути заподіяна шкода.

Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП.

Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.

Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).

Відповідно до Закону України "Про попередження насильства в сім`ї" насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Апеляційний суд неодноразово зазначав, що системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Крім того, зі змісту диспозиції ч.1 ст.173 -2 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність настає за психологічне насильство, яке здійснюється навмисно, з метою заподіяти шкоду фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Апеляційний суд вважає, що відповідальність за домашнє насильство у вигляді психологічного не настає у тому випадку, коли сукупність досліджених судом доказів свідчить про те, що дії правопорушника не виходили за межі звичайних конфліктних відносин між колишнім подружжям, не містять відповідних ознак домашнього насильства та не вказують на їх навмисний характер та наявність наміру спрямованого на заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої, не свідчать про порушення прав і свобод потерпілої з використанням значної переваги в силі, яка дозволяє досягти бажаного результату.

Разом з тим, зі змісту встановлених судом фактичних обставин вбачається, що ОСОБА_1 , маючи значну перевагу у своїх фізичних можливостях, неодноразово, застосовуючи психологічне насильство, діючи з метою заподіяти певну шкоду психічному здоров`ю потерпілих, вчиняв певні дії, які явно виходили за межі звичайного конфлікту та повинні бути кваліфіковані як вчинення домашнього насильства.

Прим вирішанні цього питання апеляційний суд враховує характер та тривалість неправомірних дій правопорушника, місце та час їх вчинення, висловлювання в непристойній формі погроз вчинити фізичну розправу, пошкодження майна та шарпання за одяг, особливості взаємовідносин між ним та потерпілими, наявність умислу, який був спрямований на заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілих.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду а викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поза розумним сумнівом прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про наявність певних суперечності у мотивувальній частині судового рішення щодо дати вчинення адміністративного правопорушення у вказаній справі, то апеляційний суд вважає, що у даному випадку судом було допущено явну описку, яка носить суто технічний характер та не спростовує загального висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 поза розумним сумнівом вчинив домашнє насильство, тобто умисного вчинив діяння фізичного, психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози позбавити житла), внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному та психічному здоров`ю потерпілих.

У клопотанні про закриття провадження адвокат Сендецький В.Р. звертає увагу на те, що у зв`язку з тим, що стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення,ю яке відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення було вчинено 07.08.2024 року, на момент розгляду справи апеляційним судом минув встановлений законом строк і провадження підлягає закриттю.

Відповідно до вимог Конвенції про захист прав і свобод людини розгляд справи повинен відбутися в розумний строк, тривалість якого залежить від складності справи, загальної сукупності доказів, які необхідно дослідити, процесуальної поведінки учасників судового розгляду та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та інших обставин.

Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи закінчились строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий КУпАП не містить поняття давності притягнення до відповідальності, яке пов`язано із часом набуття законної сили відповідним рішенням суду, а містить тільки посилання на час накладення адміністративного стягнення.

Зокрема, строк давності притягнення до відповідальності, це передбачений законом певний проміжок часу з дня вчинення правопорушення і до дня набрання відповідним рішенням законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка від відповідальності.

Разом з тим, накладення адміністративного стягнення здійснюється судом першої інстанції і подальший розгляд провадження судом апеляційної інстанції не впливає на тривалість строку, який встановлений ч.6 ст.38 КУпАП.

Суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 173-2 КУпАП в межах встановленого законом строку наклав на нього відповідне стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що саме такий правовий підхід до вирішення вищевказаного питання повністю відповідає вимогам закону, принципу правової визначеності та усталеній судовій практиці.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи про скасування постанови суду та закриття провадження, у зв`язку із закінченням на час розгляду справи в апеляційній інстанції строку протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі відсутні доводи стосовно справедливості призначеного стягнення та його відповідності особистості правопорушника та ступеню суспільної небезпеки вчинених ним правопорушень.

Так, санкцією ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративного арешту на строк до десяти діб.

Так, відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Апеляційний суд приймає до уваги, що зі змісту матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушень не визнає, не розкаявся у вчиненому та не відшкодував шкоду потерпілим, не працює та не зайнятий суспільно корисною діяльністю, зловживає спиртними напоями та визнаний винним у вчиненні декількох епізодів домашнього насильства, що свідчить про неможливість призначення стягнення у виді штрафу та громадських робіт.

Апеляційний суд вважає, що суддею першої інстанції при призначенні адміністративного стягнення в повному обсязі були дотримані вимоги закону, оскільки застосоване стягнення повністю відповідає санкції статті вчиненого правопорушення, особі правопорушення та вчиненим ним правопорушенням.

При накладенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.23, 33 КУпАП врахував характер i ступінь суспільної небезпеки вчиненого адміністративного правопорушення та особу правопорушника.

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути спрямовано на попередження вчинення домашнього насильства іншими особами, що є надзвичайно важливим, соціально значущим і актуальним завданням.

Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки.

Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись п.7 ч.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв