Справа № 308/1341/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2024 м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Зарева Н.І., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвоката Качайло А.І., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, запроваджену Управлінням патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

16.12.2023 о 01 год. 26 хв. в м. Ужгороді по вул. Грушевського, 61, гр. ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Лексус RX450H з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення координації руху). Від проходження огляду на стан сп`яніння з використанням технічного засобу "Drager" на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я відмовився о 01 год. 56 хв., чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

29 квітня 2024 року від захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надійшли письмові заперечення, в яких останній просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У запереченнях захисник звертає увагу, що на відеозаписі, доданому до матеріалів справи, рух транспортного засобу не зафіксовано. Відеозапис не є безперервним. Поліцейським не роз`яснено ОСОБА_1 його права. ОСОБА_1 погодився їхати в медичний заклад для проходження медичного освідчення. Поліцейськими не було запропоновано пройти медичне освідчення за допомогою приладу "Драгер". Час керування транспортним засобом на відеозаписі та у протоколі різняться. Описка у протоколі зафіксована рапортом поліцейського. Дата складання протоколу не відповідає наявним у справі доказам, так як постанова, яка стала підставою для затримання ОСОБА_1 датована 16.12.2023.

У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтримав раніше подані ним письмові заперечення та просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суддя дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також, зокрема, у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 412512 від 12.12.2023, ОСОБА_1 інкримінується відмова від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння чітко зафіксований на відеозаписі, який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, зокрема, на 01 год. 56 хв. 16.12.2023 водій ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Твердження захисника, що на відеозаписі не зафіксовано доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не заслуговують на увагу, так як на переглянутому у ході розгляду справи відеозаписі зафіксовано як водій ОСОБА_1 перебуває за кермом автомобіля, який знаходиться на проїжджій частині автомобільної дороги. Поруч з ним в автомобілі більше нікого нема. Світлові покажчики автомобіля є ввікмненими, мотор автомобіля заведений. Світлові індикатори панелі керування автомобіля ввімнуті.

Окрім цього, у матеріалах справи є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 533666 від 16.12.12, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, за неввімкнення покажчика повороту відповідного напрямку руху.

Підстав вважати, що зазначена постанова скасована чи оскаржена у ході розгляду справи, не встановлено.

Відтак, будь-яких сумнівів у тому, що саме ОСОБА_1 керував даним автомобілем до його зупинки працівниками поліції, немає.

Заперечення захисника про те, що поліцейський не роз`яснив ОСОБА_1 права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суддя не бере до уваги, так як з відеозапису вбачається, що поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 причину його зупинки, ознаки, на підставі яких поліцейський дійшов висновку, що він перебуває у стані сп`яніння, а також порядок вчинення такого огляду чи відмови від нього. У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, однак, реалізував своє право на захист, скориставшись послугами адвоката.

слід зазначити також, що захисником не наведено, які саме права особи були порушені, якщо такі порушення були допущені, як це відобразилось на процедурі розгляду справи, і як таке порушення вплинуло на обставини, встановлені у ході розгляду справи.

Заперечення захисника щодо порушення прав процедури адміністративного затримання ОСОБА_1 суддя розцінює як обрану стратегію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, так як матеріали справи не містять жодних відомостей про адміністративне затримання ОСОБА_1 . Крім того, слід зазначити, що діюче законодавство передбачає окрему процедуру оскарження дій посадових осіб у разі незаконного затримання особи, і не є предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Слід також зазначити, що, згідно з ст. 260 КУпАП, адміністративне затримання є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, а не засобом збирання доказів. Порушення порядку його застосування не тягне за собою недопустимість зібраних доказів.

Відповідно до ст. 267 КУпАП, адміністративне затримання може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Оскарження заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення не зупиняє їх виконання.

Заперечення захисника про те, що працівниками поліції не проводилась безпереврна фіксація, не заслуговують на увагу, так як не спростовують наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Захисником не обгрунтовано, яким чином нетривалі перерви у відеофіксації документування адміністративного правопорушення, спростовують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.

Нетривалі перерви, описки в даті складання протоколу, на які вказує захисник, не породжують сумнівів щодо правдивості фактичних обставин, зафіксованих на відеозаписі та безпосередньо у протоколі.

Вимоги, передбачені підзаконними нормативно-правовими актами, які регулюють порядок застосування технічних засобів відеофіксації, не можна розцінювати як критерії допустимості доказів, які визначаються тільки Законом. Такі вимоги адресовані в першу чергу посадовим особам, уповноваженим на здійснення такої фіксації.

Не кожен дефект процедури призводить до недопустимості доказу.

На переконання судді, доказ може визнаватися недорпустимими тільки у разі допущення фундаментальних порушень, тобто таких що поризводять до суттєвої, істотної помилки, яка своїм наслідком має прийняття незаконного рішення.

Порушення процедури може бути підставою для визнання доказів недопустимими лише за тієї умови, що воно вплинуло на правильність та законність рішення.

Дрібні недоліки, такі як, наприклад описка, допущена при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які не викликають сумнівів щодо фактичних обставин справи, не повинні породжувати таких негативних правових наслідків як безпідставне уникнення адміністративної відповідальності, інакше це буде суперечити завданням, закріпленим у ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушенн,я та не сприятиме охороні встановленого правопорядку, зміцненню законності, запобіганню правопорушенням, вихованню громадян у дусі точного і неухильного додержавння Конституції та законів України, сумлінного виконання своїх обов`язків та відповідальності перед суспільством.

Інші доводи захисника є безпідставними, та, на переконання судді, спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі наведеного, суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що повністю підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 412512 від 16.12.2023, постановою серії БАБ № 533666 від 16.12.2023, рапортом, а також матеріалами відеофіксації, що долучені до справи.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суддею не встановлено.

При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення, яке слід застосувати до ОСОБА_1 , суддя врахував характер та обставини вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та прийшов до висновку, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Крім того, з ОСОБА_1 належить стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", так як, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір підлягає стягненню з порушника.

Керуючись ч. 1 ст. 130, ст. ст. 283-285 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя -

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч грн 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.

Суддя Н.І. Зарева