П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1538/24

20 листопада 2024 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О. О. розглянувши матеріали, які надійшли від відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

До Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення, складений стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого 29 жовтня 2024 року близько 15 год 40 хв у АДРЕСА_2 вона ухилилась від виконання батьківських обов`язків, що проявилось у тому, що її син ОСОБА_2 , 2012 року народження, вчинив бійку із малолітнім ОСОБА_3 , чим порушив громадський порядок та спокій. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

В суд ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За таких обставин вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що відсутні належні та достатні докази, щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і повне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до норм чинного КУпАП, суддя вирішує справу за обставинами, суттю та наслідком правопорушення, які викладені у протоколі.

Адміністративна відповідальність за ч. 1ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та неповнолітніх дітей.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Тобто, обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст. 184 КУпАП.

Обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у ст. 150 Сімейного кодексу України. До кола обов`язків батьків входить турбота про здоров`я, фізичний, психічний і моральний розвиток дитини. У розумінні положень ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, саме ухилення батьків від батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, є підставою для встановленої законом відповідальності.

Натомість в Протоколі немає посилання на порушення особою, відносно якої їх складено, норм ст. 150 СК України.

Згідно з ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Таким чином, ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей: залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Разом з тим, виклад діянь, які ставляться у вину правопорушнику, має бути конкретизований, тобто у формулювання адміністративного правопорушення мають включатися всі ті дії (бездіяльність), що відповідають опису об`єктивної сторони адміністративного правопорушення в адміністративно-правовій нормі, якою передбачена відповідальність за вчинення даного адміністративного правопорушення.

Подані суду на дослідження докази не дають підстав для того, щоб зробити категоричний висновок про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання передбачених статтею 150 СК України обов`язків щодо забезпечення виховання свого малолітнього сина, а лише протокол, не може бути достатнім та належним доказом на підтвердження цих обставин.

Відповідно до змісту ст. 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та одних із засобів доказування у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст. 256 КУпАП.

Суддя, розглядаючи справу, повинен, дослідивши докази у справі, переконатися шляхом співставлення фактично досліджених у справі обставин та доказів зі змістом обставин, що ставляться конкретній особі у вину згідно з протоколом про адміністративне правопорушення та з диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП, і прийти до висновку чи містять її дії ознаки саме такого правопорушення.

Аналізуючи фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та долучених до нього матеріалах, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у цій справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що за матеріалами адміністративної справи встановлено, що до відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області 29 жовтня 2024 року о 21 годині 44 хвилини надійшло повідомлення від лікаря приймального покою Богородчанської районної лікарні, що до лікувального закладу звернувся малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із діагнозом забій м`яких тканин голови, які з його слів, отримав внаслідок побиття однокласниками. Того ж дня, із заявою до відділення поліції звернулась з цього приводу ОСОБА_4 мати малолітнього ОСОБА_3 .

Попри те, що у розпорядження поліції були надані матеріали медичного освідування, зокрема результати огляду проведеного лікарем неврологом, який констатував наявність у лобній частині голови малолітнього ОСОБА_3 гематоми, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України (або ст. 296 КК України) в порушення вимог ст. 214 КПК України слідчим (дізнавачем) не були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не проведено розслідування.

За таких обставин дати оцінку діям матері малолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_1 , суд не може, адже в належний і передбачений законом спосіб не встановлено обставин події за участю її сина і не дано належної правової оцінки його діям.

Натомість ч. 3 та 4 ст. 184 КУпАП, встановлює підстави для притягнення батьків неповнолітнього до відповідальності у разі вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачено кодексом України про адміністративні правопорушення або які містять ознаки кримінального правопорушення. Така відповідальність не ставиться в залежність від виконання чи невиконання батьками батьківських обов`язків.

Таким чином встановлено, що фабула адміністративного правопорушення не відповідає його кваліфікації.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року), «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року), суд у цій справі, як і у кримінальному провадженні, має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі.

За таких обставин, суд позбавлений можливості самостійно перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 184 КУпАП на ч. 3 або 4 ст. 184 КУпАП чи змінити фабулу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, дану адміністративну справу слід закрити на підставі ст. 253, 284 КУпАП і передати матеріали прокурору для вирішення питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення за даним фактом розслідування.

Керуючись ст.ст. 247, 283-284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а матеріали адміністративної справи направити до Богородчанського відділу Івано-Франківської окружної прокуратури.

Копію постанови вручити ОСОБА_1 .

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя: