Справа № 305/1141/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Поштак Ю. С., потерпілої ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/525/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушеннясерії ВАД № 542852 від 20.04.2024 та постанови судді від 17.06.2024 вбачається, що 20.04.2024 приблизно о 22 год в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 розпочав сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_4 , під час якої ображав її та позбавляв її спільних речей, на які вона має законне право, завдавши шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психічного та економічного характеру, в присутності їхніх малолітніх дітей, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17.06.2024 та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Стверджує, що ініціатором сварки, яка мала місце 20.04.2024 між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 , була саме остання. Саме вона почала словесну перепалку, намовляла молодшу доньку ображати його нецензурною лайкою та в грубій формі погрожувала, що вижене його з будинку. Такі дії ОСОБА_2 носять систематичний характер, оскільки вона має на меті позбавити його власності. У протоколі зазначено про те, що такий складено за участі понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , хоча жодних осіб на місці складення протоколу не було. Крім того, у протоколі не конкретизовано у чому саме полягало здійсненням ним домашнього насильства психологічного характеру і яка шкода заподіяна його діями, що свідчить про те, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у протоколі не розкрита. З фабули протоколу не вбачається, що конфліктна ситуація, яка мала місце між ним та його колишньою дружиною, викликала в останньої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди її психічному здоров`ю. Сам факт звернення ОСОБА_2 до поліції щодо вчинення

-2-

ним домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства, а наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому грунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій у певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту. Рапорт працівника поліції, який міститься в матеріалах справи, не є достатнім доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки відображає лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки, при цьому працівник поліції не був очевидцем події. У протоколі в порушення вимог ст. 256 КУпАп не вказано прізвища, адреси свідків правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_2 вказує на те, що постанова є законною та обґрунтованою, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, а висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Стверджує, що дії ОСОБА_1 по встановленню замка на господарській будівлі, яка є спільною сумісною власністю, а також висловлені останнім у її бік образи та погрози свідчать про вчинення ним домашнього насильства економічного та психологічного характеру. Доводи про намовляння нею доньки ображати ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки їхня малолітня донька повторювала ті слова, які ОСОБА_1 висловлював щодо неї. У даний час між нею та ОСОБА_1 триває судовий процес щодо поділу спільного майна, запроваджений саме за позовом останнього, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість тверджень ОСОБА_1 про те, що вона погрожує вигнати його з будинку та позбавити власності. Надуманими та непідтвердженими вважає і твердження ОСОБА_1 про те, що вона безпричинно здійснює виклики поліції за нібито керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, зазначає, що вона має намір застосувати щодо ОСОБА_1 обмежувальний припис саме щодо неї, а не до будинку, в якому останній проживає, і при цьому він перебуває на профілактичному обліку в Рахівському РВП ГУ НП в Закарпатській області як «Кривдник».

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Поштак Ю. С., які підтримали апеляційну скаргу, потерпілої ОСОБА_2 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.

Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 20.04.2024, врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 542852 від 20.04.2024 стверджується, що 20.04.2024 приблизно о 22 год у АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 розпочав сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 у присутності їхніх малолітніх дітей, під час якої ображав її та позбавляв спільних речей, на які вона має законне право, завдавши шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного та економічного характеру, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Викладені в протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_2 від 20.04.2024, поясненнями малолітньої ОСОБА_7 , наданими у присутності матері ОСОБА_2 , рапортом чергового Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області старшого інспектора Андрусяка М. М. від 21.04.2024, рапортом ПОГ СП Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області Кокіша В. Ю. від 26.04.2024, відеозаписом із місця події та іншими матеріалами справи.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський ОСОБА_8 був упередженим та необ`єктивним, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що він зацікавлений у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги стороною захисту.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

-4-

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 14 частини першої цієї ж статті Закону визначено, що: економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Стаття 3 вищевказаного Закону визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколі наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, у протоколі відображено відомості про потерпілу, свідка та понятих, у присутності яких ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу.

Проаналізувавши зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, апеляційним судом встановлено, що такий у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі в порушення вимог ст. 256 КУпАП не вказано прізвища, адреси свідків правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що вони не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються змістом протоколу.

-5-

Таким чином, достовірність даних, викладених в протоколі та правдивість показань потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що у потерпілої ОСОБА_2 та малолітнього свідка ОСОБА_7 , яка була допитана поліцейським у присутності законного представника (матері), були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства економічного та психологічного характеру. Такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі неправдиво зазначено про те, що такий складено за участі понятих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки жодних осіб на місці складення протоколу не було, апеляційний суд визнає надуманими, так як із відеозапису чітко вбачається, що протокол було складено в лікарні, де ОСОБА_1 проходив огляд на стан сп`яніння. У тому числі з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 у присутності лікаря, поліцейського та понятих відмовився від підпису протоколу, що було засвідчено підписами понятих.

Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ініціатором сварки, яка мала місце 20.04.2024 між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_2 , була саме остання, оскільки саме вона почала словесну перепалку, намовляла молодшу доньку ображати його нецензурною лайкою та в грубій формі погрожувала, що вижене його з будинку, і такі дії ОСОБА_2 носять систематичний характер, оскільки вона має на меті позбавити його власності.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що у підтвердження цих доводів стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів.

Між тим, указані доводи спростовані наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі й поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та малолітнього свідка ОСОБА_7 , яка була допитана поліцейським у присутності законного представника (матері).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд розглядає справу щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та у межах такого протоколу, і не вправі давати оцінки діям інших осіб, щодо яких протокол не складався.

Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 20.04.2024 звертався із заявою про вчинення його колишньою дружиною ОСОБА_2 дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, і що відносно останньої було складено відповідний протокол.

Разом з тим, з наданої потерпілою стороною копії листа начальника Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області № 3173 від 12.06.2024 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку в Рахівському РВП ГУ НП в Закарпатській області як «Кривдник» з 03.04.2024, що свідчить про схильність ОСОБА_1 до вчинення домашнього насильства.

Також потерпілою ОСОБА_2 надано апеляційному суду відеозаписи, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснює дії, які полягають у безпідставному чіплянні до потерпілої, висловлюванні в її бік різними образливими словами, у тому числі у присутності дітей.

Доказів, які б свідчили про те, що такі дії здійснюються потерпілою ОСОБА_2 і по відношенню до ОСОБА_1 , стороною захисту не надано.

-6-

Вказане у своїй сукупності дає обґрунтовані підстави вважати, що стороною захисту не доведено, що 20.04.2024 ініціатором сварки була потерпіла ОСОБА_2 .

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не конкретизовано у чому саме полягало здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру і яка шкода заподіяна його діями.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі чітко зазначено, що ОСОБА_1 розпочав сварку зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 , під час якої у присутності дітей ображав її та позбавляв спільних речей, на які вона має законне право, завдавши шкоди її психічному здоров`ю.

Викладені у протоколі обставини, які підтверджені доданими до нього доказами, безумовно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що у протоколі в достатній мірі розкрито та судом встановлено об`єктивну сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Із урахуванням наведеного, безпідставними і такими, що жодним чином не спростовують викладених у протоколі обставин та не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, визнаються і доводи апеляційної скарги про те, що з фабули протоколу не вбачається, що конфліктна ситуація, яка мала місце між ОСОБА_1 та його колишньою дружиною, викликала в останньої побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдала шкоди її психічному здоров`ю.

Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань потерпілої ОСОБА_2 , перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, що в свою чергу свідчить про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Тому, голослівними і такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що сам факт звернення ОСОБА_2 до поліції щодо вчинення ним домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства, а наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому грунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій у певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту.

З цих підстав, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника поліції, який міститься в матеріалах справи, не є достатнім доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки відображає лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки, при цьому працівник поліції не був очевидцем події.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами, які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

-7-

При цьому, надані стороною захисту копія постанови судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 12.04.2024 про закриття провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП та лист заступника начальника Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області № 4307 від 28.08.2024 щодо звернень ОСОБА_2 до поліції із заявами про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, апеляційний суд не бере до увагу, оскільки такі не мають будь-якого відношення до даної справи та жодним чином не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови від 17.06.2024.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 17.06.2024 щодо нього, - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя