Провадження № 33/4808/1020/24
Категорія ст. 124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 та представника потерпілого адвоката Маланюка О.Я.,

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 КУпАП закрито, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №119870 від 30.08.2024 року, ОСОБА_1 29.08.2024 року о 23 год. 00 хв. в м.Івано-Франківську по вул.Мазепи, 160А керуючи транспортним засобом марки «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у зв`язку з чим допустив зіткнення із транспортним засобом марки Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3б, п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду потерпілий ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною та безпідставною, а тому просить скасувати постанову судді та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, внаслідок чого прийшов до безпідставного висновку про відсутність складу правопорушення.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що пояснення, які надали в суді ОСОБА_1 та свідок ОСОБА_3 носять суперечливий характер. Стверджує, що свідок ОСОБА_3 не був на місці вчинення даного ДТП, а приїхав через годину. Звертає увагу, що пояснення свідка щодо марки його автомобіля на якій він рухався не зазначені у матеріалах справи. ОСОБА_3 не був на місці вчинення ДТП, що спостерігається із інформації Муніципальної інспекції м. Івано-Франківська.

Вважає, що із наданих працівниками поліції відео видно, що із пошкоджень отриманих транспортними засобами слідує, що винуватцем ДТП є ОСОБА_1 . На даних відеозаписах та схемі ДТП видно, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 знаходиться на смузі зустрічного руху, що вказує на однозначне порушення ОСОБА_1 інкримінованих йому п. 2.3.б та 13.1 ПДР.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та прийняти нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП.

Особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 висловив свої заперечення щодо задоволення апеляційної скарги та вважав, що рішення суду першої інстанції є законним та справедливим.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню і постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.

Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші.

Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо недоведеності вини ОСОБА_1 .

Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.

При вирішенні питання про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані сторонами під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії правопорушення серії ЕПР1 №119870 від 30.08.2024 року, ОСОБА_1 29.08.2024 року о 23 год. 00 хв. в м.Івано-Франківську по вул.Мазепи, 160А керуючи транспортним засобом марки «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, у зв`язку з чим допустив зіткнення із транспортним засобом марки Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3б, п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП.

Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - поліцейським 2 взводу ТОР рота УПБ бат. Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержанта поліції Петріва В.М., підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді Івано-Франківському міському суді, про що свідчить його власноручний підпис.

У протоколі зазначено, що пояснення по суті порушення ОСОБА_1 надасть на окремому аркуші.

У ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія, натомість видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом .

Про зміст протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звинувачується в тому, що, порушив вимоги пп. 2.3.б, 13.1, Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Зі схеми місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.08.2024 року, на якій зафіксовано розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної події вбачається, що вона сталася за участю водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Нісан Альмера » д.н.з. НОМЕР_3 , та транспортного засобу «Пежо301» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до вищевказаної схеми дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що місце зіткнення транспортних засобів розташовано на смузі руху транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який долучено до схеми дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , отримав пошкодження переднього бамперу,переднього лівого крила,передньої лівої дверки, фари та лобового скла, а автомобіль марки «Nissan Almera», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 отримав пошкодження у вигляді деформації лівого переднього крила, переднього бамперу, лівого переднього колеса, лівої фари, лобового скла та лівої передньої дверки.

Дані схеми дорожньо-транспортної пригоди та переліку видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, повністю узгоджуються між собою в частині механізму дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася при зустрічному роз їзді транспортних засобів та її наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів.

Вищевказані документи підписані учасниками дорожньо-транспортної пригоди без зауважень.

Зі змісту пояснень ОСОБА_2 наданих працівникам поліції 30.08.2024 року (а.с. 3) вбачається, що він їхав по вул. Мезепи відчув удар зліва, вибухнули подушки безпеки, нічого не бачив, вперся в лівий тротуар, до удару автомобіля спереду не бачив, удар був збоку.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав пояснення аналогічні його письмовим поясненням в матеріалах справи. Стверджував,що незгідний із даними схеми дорожньо-транспортної пригоди в частині визначення місця зіткнення транспортних засобів та вважав, що зіткнення між транспортними засобами сталося внаслідок того, що водій ОСОБА_1 виїхав на смугу зустрічного руху.

Зі змісту пояснень ОСОБА_5 , наданих працівникам поліції 30.08.2024 року (а.с. 4) вбачається, що він перебуваючи на повороті з головної дороги, де сталася ДТП, не бачив момент зіткнення. Але почув три основних звуки: звук лопання шини, після звук зіткнення автомобілів, звук удару колесі автомобіля таксі у бордюр, що уже вияснилося після побаченої картини. Після того як трапилося ДТП.

Зі змісту пояснень ОСОБА_3 наданих працівникам поліції 30.08.2024 року (а.с. 5) вбачається, що він пересувався позаду автомобіля Нісан Альмера, бачив як водій пересувався на своїй полосі, після чого побачив рух зустрічного транспорту, який виїхав на зустрічну сторону, після чого сталося зіткнення. Він зупинився надав свої пояснення і поїхав з місця події.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи потерпілого ОСОБА_2 та представника потерпілого адвоката Маланюка О.Я. про наявність суперечності між поясненнями свідка ОСОБА_3 та даними із інформації Муніципальної інспекції м. Івано-Франківська.

Разом з тим, вищевказані доводи не спростовують правильність висновків суду щодо недоведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки не дозволяють повно та всебічно встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Так, до матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_1 (а.с. 4), відповідно до яких він водій т/з Нісан Альмера « НОМЕР_1 » рухався в своїй смузі по вул. Мазепи приблизно о 23 год. зі сторони озера в Крихівці, за пішохідним переходом побачив машину Пежо 301 « НОМЕР_2 » на його смузі. Після чого він почав тиснути сигнал для попередження водія про те, що він заїхав на зустрічну смугу, після чого пролунав удар і він відчув як машину почало тягнути на зустрічну смугу, проте він намагався зманеврувати, щоб не зачепити інші т/з на цій ділянці машин. В нього в машині були 3 людини, які можуть підтвердити, що в нього не скрипіло колесо, і те що водій Пежо створив цю аварійну ситуацію, а також водій, який їхав позаду може підтвердити це.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю підтвердив правильність вищевказаних письмових пояснень та надав суду аналогічні пояснення. Свтерджував, що транспортний засіб марки Peugeot, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , виїхав на зустрічну смугу руху та сатоврив аварійну ситуацію, у зв`язку з чим він був змушений подати звуковий сигнал та застосувати екстрене гальмування. Однак, відвернути зіткнення транспортних засобів йому не вдалося внаслідок чого його автомобіль отримав пошкодження лівого переднього колеса, що змінило напрямок руху його автомобіля, який потягнуло у лівий бік та винесло на зустрічну смугу руху.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_1 звинувачується в тому, що керуючи транспортним засобом допустив порушення вимог п. 2.3 (б) та п. 13.1 Правил дорожнього руху .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно із п. 2.3 б) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно із п.13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють встановити, що водієм ОСОБА_1 були допущені порушення вищевказаних вимог ПДР України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішання питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, сукупність досліджених судом доказів не дозволяє встановити обставини, які мають істотне значення для встановлення механізму дорожньо-транспортної пригоди та вирішення питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що досліджена судом сукупність доказів не дозволяє прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд вважає що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2024 року, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв