Справа 556/1182/24
Номер провадження 3/556/635/2024
П ОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2024 року Суддя Володимирецького районного суду Рівненської області Котик Л.О., розглянувши матеріали, що надійшли від начальника НОМЕР_1 прикордонного загону полковника ОСОБА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , військовослужбовець В/Ч № НОМЕР_2 ,

За ст. 172-11 ч.3 КУпАП, -

встановив:

Згідно Протоколу СхРУ №120007 від 23.04.2024 року про військове адміністративне правопорушення, 12 квітня 2024 року о 17:00 год. під час проведення раптового шикування особового складу управління НОМЕР_1 прикордонного загону в населеному пункті АДРЕСА_2 , виявлено відсутність в межах розташування військової частини молодшого лейтенанта ОСОБА_3 . В ході службового розслідування встановлено, що молодший лейтенант ОСОБА_4 12.04.2024 самовільно залишив військову частину та сомостійно, без наявності на це будь-якого дозволу, вибув до м. Одеса.

Пошукові заходи, організовані НОМЕР_1 прикордонним загоном не привели до результату, на телефонні дзвінки молодший лейтенант ОСОБА_5 не відповідав. Вже 20.04.2024 близько 13:00 до розташування військової частини НОМЕР_2 , самостійно прибув молодший лейтенант ОСОБА_5 , тобто останній самовільно залишив військову частину та перебував за її межами понад 8 днів.

Таким чином, молодший лейтенант ОСОБА_5 порушив вимоги статті 11, статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України та ст. 4 Дасциплінарного статуту Збройних сил України, тим самим вчинив адімністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст. 172-11 КУпАП, в умовах воєнного стану.

Отже, ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-11 КУпАП, а саме: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

В судове засідання на виклик суду, яке було відкладене 03.07.2024 р. за клопотанням представника ОСОБА_2 адвоката Хаджи І.Д. та призначене на 16.07.2024 р. що здійснювалося шляхом направлення повісток рекомендованими листами на адресу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 сторони не з`явилися. Водночас судом здійснювалися оголошення на офіційному веб-сайті судової влади про виклик ОСОБА_3 до суду, однак заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Про час і місце розгляду справи, ОСОБА_2 неодноразово був належним чином повідомлений, про що свідчать його заяви про ознайомлення з матеріалами справи, про відкладення судового засідання, передання справи за підсудністю. Представник ОСОБА_2 адвокат Хаджи І.Д. також належним чином повідомлялась про розгляд справи, в системі Електронний суд, з урахуванням положень Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

А тому, суддя вважає, що перенесення розгляду справи призвело б до безпідставного її затягування та порушення вимог ст.ст. 38 та 277-2 КУпАП, а тому, відповідно до ч.2 ст. 268 КУпАП дана справа розглянута за відсутності правопорушника, оскільки ОСОБА_2 своїм правом не скористався та у судове засідання не з`явився.

Подібний висновок суду ґрунтується, крім положень КУпАП, також на практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Зокрема, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Чинний КУпАП не містить передбаченого порядку вручення судових повісток та викликів і не дає правового визначення про дані із своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи. Водночас, даним Кодексом не передбачено і можливості закриття справи про адміністративне правопорушення через невручення судової повістки безпосередньо особі з різних причин, як то відрядження, хвороба, відпочинок, зміна місця проживання, ухилення від вручення повістки тощо, оскільки в таких випадках права та інтереси потерпілого чи суспільства (держави) можуть залишитися назавжди порушеними, що є неприпустимим у правовій державі.

Крім цього, керуючись завданнями законодавства про адміністративні правопорушення (стаття 1 КУпАП) та завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення (стаття 245 КУпАП), враховуючи принцип невідворотності адміністративної відповідальності внаслідок закінчення строків давності до її притягнення, а також необхідністю забезпечення прав та інтересів потерпілого і інтересів суспільства, є можливим розгляд справи про адміністративне правопорушення без наявності даних про вручення судової повістки безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Також відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», пунктами 1.2., 1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС від 22.11.2012 № 1077, реєстрація місця проживання або місця перебування особи це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За таких обставин суд вважає, що неявка ОСОБА_2 в судове засідання є ніщо інше, як зловживання своїми процесуальними правами та намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, тому розгляд справи відбувся за відсутності особи, яка притягується до адмінвідповідальності, на підставі матеріалів, які надійшли до суду.

Обставини вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП підтверджуються достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення СхРУ №120007 від 23.04.2024; письмовими поясненнями ОСОБА_2 , в яких він зазначив, що виконуючи наказ начальника щодо припинення/призупинення підприємницької діяльності відповідно до ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції» згідно отриманого листа №12/3410-24 вих. Від 10.04.2024 р. вирушив до міста Одеса з ціллю припинення/призупинення підприємницької діяльності; Висновком службового розслідування за фактом самовільного залишення тимчасового місця дислокації НОМЕР_1 прикордонного загону 12.04.2024 молодшим лейтенантом ОСОБА_7 ; Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону про результати службового розслідування від 22.04.2024 р., яким встановлено факт самовільного залишення військової частини тривалістю більше 8 діб молодшим лейтенантом ОСОБА_7 ; Витягами з Наказів: від 09.04.2024 №406-ОС, №410-ОС; службовою характеристикою; письмовими поясненнями офіцерів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які пояснили, що 12.04.2024 року під час раптового шикування було виявлено відсутність молодшого лейтенанта ОСОБА_2 пошукові заходи з метою встановлення місцеперебування військовослужбовця результатів не дали, на телефонні дзвінки останній не відповідав; іншими письмовими матеріалами.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України введено воєнний стан з 05-ї години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05-ї години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами, в умовах воєнного або надзвичайного стану, конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

Диспозицією ч. 3 ст. 172-11 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до 10 діб.

Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, вважаю вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, доведеною повністю.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення і обов`язком органу, який її розглядає, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом. Докази, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, цей орган оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового

Згідно п.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень п.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а тому покладення на суд обов`язків ініціювати збір доказів щодо доказу вини правопорушника суперечить принципам об`єктивності та неупередженості суду при розгляді справи.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі Кобець проти України (з відсиланням на п. 282 рішення у справі Авшар проти Туреччини (Avsar v. Turkey), згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Вирішуючи питання щодо належності, допустимості та достатності доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav. Russia, рішення від 30 травня 2013 року, заява №36673/04) та Карелін проти Росії ( Karelin v. Russia , заява №926/08, рішення від 20 вересня 2016 року), де ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що …суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом) .

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права, а Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Суд вважає, що поза розумними сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як таких що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Таку ж позицію висловив Верховний суд в постанові Касаційного кримінального суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, де зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність ОСОБА_2 за адміністративне правопорушення відповідно до ст.34 та ст.35 КУпАП, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення, відповідно до ст.ст. 33-35 КУпАП, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який притягується до адміністративної відповідальності, ступеня його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність відсутні, що притягувався до адміністративної відповідальності 22.01.2024 р. за ч.2 ст. 185-10 КУпАП, майнової шкоди не заподіяно, а також те, що дії винної особи підривають авторитет військовослужбовця, вчинені в період воєнного стану, і приходить до висновку про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП та застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Саме ця міра покарання буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) Постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується, особою, на яку покладено таке стягнення в розмірі, передбаченому п.5 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ч. 3 ст. 172-11, ст.40-1, ст. ст. 221, 251, 280, 283, 284 КУпАП, п. 5 ч. 2 ст. 4 Законом України «Про судовий збір», суддя

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_2 , винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-11 ч. 3 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень в дохід держави.

Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл/отг Володимир/ 21081100 UА0017503; Код отримувача: 38012494 «Адміністративні штрафи та інші санкції»; Код класифікації доходів бюджету 21081100.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Реквізити сплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у Рівн.обл/отг Володимир/22030101 Код отримувача (ЄДРПОУ): 38012494, Банк одержувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача (ІВАN): UA0017503; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Згідно з ч. 1 ст.307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби і у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з моменту набрання нею законної сили.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Суддя: