ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2024 Справа №607/1593/24 Провадження №3/607/1301/2024

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Вийванко О.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Вереса М.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу, яка надійшла з Відділення поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Відділенням поліції № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направлено в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 161787 від 15.01.2024 вбачається, що 15.01.2024 о 19 год 34 хв в с. Петриків по вул. Шепитицького, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження медичного огляду та стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився. Від керування т/з відсторонений шляхом залишення т/з на місці зупинки, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Захисник у судовому засіданні подав письмове клопотання про закриття провадження у справі та пояснив, що будь-яких правил ПДР ОСОБА_1 не порушував. Працівники поліції його під час руху автомобілем не зупиняли. На момент вимоги поліцейськими документів на автомобіль, посвідчення водія, полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, автомобіль був припаркований. На момент так званої «зупинки» будь-якого руху, керування автомобілем ОСОБА_1 не здійснював, не був водієм транспортного засобу, і не повинен був проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, як водій транспортного засобу. Водієм автомобіля був ОСОБА_2 , він і припаркував автомобіль після чого пішов в магазин. Даний факт може підтвердити також ОСОБА_3 , який перебував в автомобілі, коли ОСОБА_2 привіз нас під приміщення магазину в с. Петриків вул. М.Шептицького. Тобто, відповідно до ПДР, ОСОБА_1 не був учасником руху, як водій автомобіля, не керував ним, а тому не був зобов`язаний виконувати ПДР, як водій транспортного засобу. При цьому, долученим до матеріалів справи диском із відеозаписами з нагрудної камери працівників поліції, підтверджується лише факт спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 однак не підтверджується факт керування ним транспортним засобом на момент зупинки т.з.

За вказаних обставин, вважає, що провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні даного правопорушення не визнав та підтримав доводи свого захисника.

Допитаний свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні, суду показав, що 15.01.2024 біля 19.30 год, він керував транспортним засобом «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 та припаркував біля магазину в с. Петриків по вул. Шептицького, і разом з пасажирами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пішли в магазин. Після того, коли вони через короткий проміжок часу вийшли з магазину, то біля транспортного засобу ОСОБА_1 стояли працівники поліції. Оскільки ОСОБА_1 був власником транспортного засобу, то він і почав спілкуватися з працівниками поліції.

Допитаний свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні, суду показав, що автомобілем «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 , керував ОСОБА_2 та припаркував біля магазину в с. Петриків по вул. Шептицького, після чого він разом з ОСОБА_1 пішли в магазин, однак повернувшись до автомобіля, стояли працівники поліції. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 до розмови не долучалися і пішли до дому. Подробиць спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції він не чув, оскільки покинув місце події.

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника та показання свідків, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно з п. 2.5 ПДР України, водій на вимогу поліцейського повинен пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно ч.1 ст.130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягне за собою адміністративну відповідальність.

Визначальними для кваліфікації діяння за статтею 130 КУпАП є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в пункті 27 наведено роз`яснення, що керування транспортним засобом - це виконання функції водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

З наведеного слідує, що само по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та чи швидкості транспортного засобу, натомість саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом, незалежно від наявності ввімкненого двигуна.

Натомість, саме по собі перебування в стані алкогольного сп`яніння за відсутності факту керування транспортним засобом, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Отже, зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

На переконання суду, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в цій справі.

Судом встановлено, що у протоколі про адміністративні правопорушення серії ААД № 161787 від 15.01.2024 та з оглянутого відеозапису, зробленого за допомогою нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 спілкується із поліцейськими, заперечує факт керування транспортним засобом.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та достовірні докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 автомобілем «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 , а обставини викладені у протоколі не підтверджуються наявними у справі доказами. Зокрема, із вказаного відеозапису не проглядається, що ОСОБА_1 керував даним транспортним засобом.

При цьому, свідок ОСОБА_2 вказав, що 15.01.2024 біля 19.30 год, він керував транспортним засобом «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 . Також свідок ОСОБА_3 вказав те, що 15.01.2024 близько 19.30 год керував ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

Як видно, будь-яких інших належних та допустимих доказів, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, в контексті положень ст.251 КУпАП, у матеріалах справи немає.

Поряд з цим, об`єктивних підстав сумніватись в достовірності показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, будучи попередженими судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, вказали, що транспортним засобом «ВАЗ 21053» номерний знак НОМЕР_1 , 15.01.2024 о 19 год 34 хв керував ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , суд не знаходить, оскільки вони абсолютно узгоджуються між собою.

Отже, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 є особою, який керував транспортним засобом, у зв`язку з чим він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У відповідності до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Положеннями ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП визначено, що суд здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та вирішує питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності лише в межах протоколу про адміністративне правопорушення складеного щодо неї.

Згідно з вимогами ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід закрити, у зв`язку з відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 23, 33, 34, 40-1, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 287, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.

Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

СуддяО. М. Вийванко