Справа № 456/2156/24
Провадження № 3/456/1180/2024
ПОСТАНОВА

іменем України

01 липня 2024 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гула Л. В. , розглянувши матеріали, які надійшли зі Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого охоронцем ТОВ «Північ Лайн», інваліда ІІ групи,

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.04.2024 о 12:00, знаходячись у м. Стрию по вул. Валова, вчинив щодо колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненому правопорушенні заперечив. Зазначив, що у вказаний у протоколі день зустрічався з донькою. Приїхав спеціально, щоб побачитись та погуляли з дитиною. Тиску ніякого на ОСОБА_2 не чинив, жодним чином не погрожував.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Сулковський Б.П. (в режимі відеоконференції) в судовому засіданні просив закрити провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, покликаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з грубим порушенням чинного законодавства та не відповідає фактичним обставинам події, а в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Так, враховуючи обставини справи, вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки, притаманні домашньому насильству, а наявні ознаки конфліктної ситуації між ним та ОСОБА_2 з приводу відвідування дитини. Зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження. Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Крім того, вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Допитана потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні дала показання про те, що 07.04.2024, не зважаючи на те, що вказаний день не був днем зустрічі батька з дитиною, пішла погуляти з донькою та її батьком (колишнім чоловіком). Під час прогулянки ОСОБА_1 спитав, чи пам`ятає вона відчуття кип`ятку на спині, адже колись мала місце подія, за якої колишній чоловік вилив їй на плечі киплячу воду. Після вказаної фрази виникло бажання заховатися, щоб уникнути спілкування з колишнім чоловіком ОСОБА_1 .

Представник потерпілої ОСОБА_2 адвокат Поліщук І.М. додала, що факт вчинення насильства щодо потерпілої є непоодиноким, та на ОСОБА_1 вже було накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що свідчать постанова від 25.06.2021 та терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 11.11.2023. ОСОБА_1 вчиняє психологічне насильство щодо потерпілої ОСОБА_2 , перебуваючи з нею наодинці, після чого ОСОБА_2 змушена звертатися до лікаря-психіатра та психолога.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, потерпілої та її представника, вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та дослідивши долучені до нього матеріали, приходжу до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, виходячи з наступного.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильства» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають їхні батьки та діти; батьки (мати, батько) і дитина (діти); прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Крім того, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю. Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, вчинення особою хоч б одного з вищевказаних діянь є грубим порушенням та тягне за собою передбачену законом адміністративну відповідальність.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 07.04.2024 о 12:00, знаходячись у АДРЕСА_2 , вчинив щодо колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск, вчинивши правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Незважаючи на невизнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вище викладених обставин, вина ОСОБА_1 повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та у взаємозв`язку для ухвалення даного рішення, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 373615 від 16.04.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 07.04.2024 о 12:00, знаходячись у АДРЕСА_2 , вчинив щодо колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск /а.с. 3/;

- заявою ОСОБА_2 від 12.04.2024 про вжиття заходів до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який під час прогулянки 07.04.2024 погрожував повторити свій вчинок 2021 року, а саме: вилити кип`яток на плечі. Крім того, дана особа регулярно психологічно тисне, погрожуючи відібрати в неї доньку /а.с. 4/;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 12.04.2024, відповідно до яких остання повідомила, що 07.04.2024, не зважаючи на те, що вказаний день не був днем зустрічі з батьком, пішла погуляти з дитиною та її батьком (колишнім чоловіком). Під час прогулянки ОСОБА_1 спитав, чи пам`ятає вона відчуття кип`ятку на спині, адже у 2021 році мала місце подія, за якої колишній чоловік вилив їй на плечі кип`яток. Після вказаної фрази їй захотілось закритись і уникати спілкування з колишнім чоловіком ОСОБА_3 . Зазначені пояснення за формою та змістом відповідають поясненням, наданим ОСОБА_2 у судовому засіданні /а.с. 5/;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16.04.2024, які підтверджують факт зустрічі між сторонами 07.04.2024 /а.с. 7/;

- формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства /а.с. 6/.

Вищевикладені докази є належними та допустимими, а в своїй сукупності достатніми.

Відтак суд критично оцінює доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки такі спростовуються матеріалами справи та розцінюються як такі, що надані з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Окрім того, суд звертає увагу, що надаючи пояснення в суді, потерпіла ОСОБА_2 була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань, у той час як ОСОБА_1 про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань не попереджався.

Так, об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю. Під психологічним насильством розуміється форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в даному конкретному випадку мова йде про насильство психологічного характеру, що виразилось у формі погрози, приниження, переслідування, залякування (повторення певних несприятливих та емоційно-хвилюючих подій для потерпілої саме із сторони особи, що притягається до адміністративної відповідальності).

Негативний вплив вказаних дій ОСОБА_1 на потерпілу ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІІ групи, підтверджується консультативним висновком спеціаліста № 3 від 12.04.2024, висновком психолога, довідками громадських організацій, які підтверджують факт звернення ОСОБА_2 за допомогою до профілюючих спеціалістів за фактом події 07.04.2024 за участі сторін.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема в справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Лавенте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Таким чином, суд всебічно, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що дії ОСОБА_1 вірно кваліфіковані як адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2КУпАП.

Призначаючи адміністративне стягнення ОСОБА_1 , суд враховує характер вчиненого ним правопорушення, особу правопорушника, який має ІІ групу інвалідності та позитивно характеризується за місцем реєстрації та роботи, ступінь його вини у вчиненому правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка доведена повністю, а тому відносно ОСОБА_1 слід обрати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу. Застосоване судом до ОСОБА_1 адміністративне стягнення є необхідним для досягнення мети, визначеної ст. 23 КУпАП.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Так як згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 809581 ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності, таким чином останній підлягає звільненню від сплати судового збору.

Керуючись ст. 23, 33, 283, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.

ОСОБА_1 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнити від сплати судового збору.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Суддя Л.В.Гула