Справа № 304/469/24
Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/415/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Ліфлянчика С. І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024.

Цією постановою:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , фізична особа-підприємець, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн без конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014368 від 09.02.2024 та постанови суду від 07.05.2024 вбачається, що 08.02.2024 о 14 год, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 , на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, на напрямку 198 прикордонного знаку, на відстані 5000 метрів до Державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 при спробі незаконного перетину Державного кордону з України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, у складі групі осіб спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Ліфлянчик С. І. просить постанову судді від 07.05.2024 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Стверджує, що в порушення вимог ст. 256 КУпАП у протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, не зазначено спосіб його вчинення, не відображено об`єкт правопорушення, не вказано суб`єктивну сторону (ставлення до наслідків) та мотив і мету вчинення правопорушення. ОСОБА_1 не мав умислу на незаконний перетин кордону України та не здійснював жодних незаконних дій для цього, а їхав з м. Івано-Франківськ до м. Львів уздовж прилеглих міст із метою туризму. У протоколі не зазначено, якими саме діями ОСОБА_1 виразилась незаконна спроба перетину державного кордону і в чому вона конкретно полягала. ОСОБА_1 перебував на території населеного пункту Дубриничі, що розташоване на території України і це не

-2-

заборонено чинним законодавством України. Матеріалами справи не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП «поза всяким сумнівом», а сам по собі протокол не може бути визнаний належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення у розумінні ст. 251 КУпАП, і при цьому крім протоколів, які складені інспектором прикордонної служби, у матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження вини ОСОБА_1 .

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Ліфлянчик С. І., на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, рухом справи не цікавилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли. Захисник-адвокат Ліфлянчик С. І. повідомлений за допомогою смс-повідомлення, а ОСОБА_1 повідомлення про час та місце розгляду справи надіслано відповідно до вимог законуна адресу, яка наявна в матеріалах справи, однак таке повернулося до апеляційного суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що ОСОБА_1 не з`явився у поштове відділення для отримання поштової кореспонденції. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та захисника-адвоката Ліфлянчика С. І., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 014368 від 09.02.2024 стверджується, що 08.02.2024 о 14 год, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 , на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, на напрямку 198 прикордонного знаку, на відстані 5000 метрів до Державного кордону України був виявлений та затриманий громадянин України ОСОБА_1 при спробі незаконного перетину Державного

-3-

кордону з України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, у складі групі осіб спільно з громадянами України ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чим порушив ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 08.02.2024, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08.02.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , рапортом інспектора прикордонної служби 3 категорії водія групи утримання прикордонних знаків ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 , заявою ОСОБА_7 , схемою виявлення на ділянці відповідальності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , фото таблицею виявлених під час особистого огляду речей ОСОБА_1 , довідкою про результати проведення фільтраційно-перевірочних заходів з додатками (фото з телефонів затриманих та документів, що посвідчують їх особи), копіями складених щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та адміністративне затримання, та копіями їх письмових пояснень.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його винуватість у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

Поряд з тим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 стороною захисту не надано.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 3 категорії водій групи утримання прикордонних знаків ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що інспектор прикордонної служби 3 категорії водій групи утримання прикордонних знаків ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_6 діяв у межах наданих йому повноважень.

Разом з тим, під час розгляду апеляційної скарги, не встановлено й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового визнання ним вини у вчиненні адміністративного правопорушення, а також підписання протоколу та інших наявних у матеріалах справи документів.

Крім того, сторона захисту не надала доказів того, що відносно ОСОБА_1 був вчинений моральний тиск чи незаконні дії з боку прикордонників, що призвело до примусового визнання вини та підписання процесуальних документів. Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь - яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував незаконні дії працівників прикордонної служби, які його затримали та склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення у передбачений законом спосіб.

-4-

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що крім протоколів, які складені інспектором прикордонної служби, у матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки такі є неспроможними та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Із цих підстав, як необґрунтовані та повністю спростовані наявними в матеріалах справи доказами, якими беззаперечно підтверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами справи не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 204-1 КУпАП «поза всяким сумнівом», а сам по собі протокол не може бути визнаний належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення у розумінні статті 251 КУпАП.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд зазначає, що докази покладені судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Доводи сторони захисту про те, що протокол не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, оскільки зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу свідчить про те, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, у ньому відображені всі необхідні й передбачені цими нормами відомості та обставини, у тому числі чітко викладена суть адміністративного правопорушення.

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі чітко не викладено об`єктивної сторони правопорушення, не зазначено спосіб його вчинення, не відображено об`єкт правопорушення, не вказано суб`єктивну сторону (ставлення до наслідків) та мотив і мету вчинення правопорушення, а також не зазначено, якими саме діями ОСОБА_1 виразилась незаконна спроба перетину державного кордону і в чому вона конкретно полягала. Вказані доводи жодним чином не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а викладена в протоколі суть правопорушення та додані до протоколу докази беззаперечно свідчать про здійснення ОСОБА_1 спроби незаконного перетину державного кордону поза межами пункту пропуску у складі групи осіб, що ним було підтверджено під час затримання.

Доводи про те, що ОСОБА_1 не мав наміру на незаконний перетин державного кордону України, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі повністю спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами.

Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції частини першої статті 204-1 КУпАП, передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

-5-

Частиною 2 цієї статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , суть вчиненого ним правопорушення полягає у спробі незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України в складі групи осіб.

Згідно ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Отже, ознакою об`єктивної сторони правопорушення, за яке передбачена відповідальність частиною другою статті 204-1 КупАП є, зокрема, перетинання або спроба перетинання державного кордону України групою осіб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Таким чином, незважаючи на наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд оцінює, як обрану лінію захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що 08.02.2024 о 14 год ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктом пропуску в складі групи осіб, в результаті чого був виявлений та затриманий прикордонним нарядом на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Новоселиця, на околиці населеного пункту Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, на напрямку 198 прикордонного знаку, на відстані 5000 метрів до Державного кордону.

У зв`язку з чим, неспроможними є і доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 їхав з м. Івано-Франківськ до м. Львів уздовж прилеглих міст з метою туризму та перебував на території населеного пункту Дубриничі, що розташоване на території України і це не заборонено чинним законодавством України. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано жодних доказів у підтвердження того, що ОСОБА_1 перебував у зазначені в протоколі час та місці з іншою метою, ніж незаконного перетину державного кордону, зокрема туризму.

Наявні в матеріалах справи докази, у тому числі виявлені у ОСОБА_1 під час затримання речі та фотографії з інформацією, наявною в мобільному телефоні ОСОБА_1 , безумовно свідчать про наявність у ОСОБА_1 наміру на незаконний перетин державного кордону.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 під час затримання не заперечував своєї вини та обставини, викладені у протоколі, а всі складені щодо нього матеріали підписав без жодних зауважень.

-6-

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження і такі відхиляються.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставиться йому за провину.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та, на думку апеляційного суду, є спробою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, отже судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги ст. 279, 280 КУпАП, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Також, апеляційний суд констатує, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Ліфлянчика С. І. залишити без задоволення, а постанову судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 07.05.2024 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя