Провадження № 33/812/497/24
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

за участі захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Буженка Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Буженка Юрія Сергійовича на постанову, яку ухвалив суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В. у приміщенні цього ж суду 13 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік,

у с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560094 від 01 листопада 2023 р. водій ОСОБА_1 01 листопада 2023 р. о 00 год. 05 хв. у м. Миколаєві, просп. Центральний, 67, керував транспортним засобом «GEELY СК», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та від медичного огляду у спеціалізованому медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані працівником поліції за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказаний протокол разом з іншими документами був скерований органами поліції на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва.

В судове засідання в суд першої інстанції ОСОБА_1 не з`явився.

Захисник адвокат Буженко Ю.С. зауважив, що на відеозаписі відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, і відеозапис починається з моменту, коли ОСОБА_1 стоїть вже біля транспортного засобу. ОСОБА_1 не підтвердив, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а співробітники поліції помилково прийняли втому ОСОБА_1 за ознаки алкогольного сп`яніння. Поліцейські порушили порядок складання матеріалів, оскільки в протоколі не зазначені свідки правопорушення, а також їх пояснення. Відеозапис від початку і до кінця не є безперервним, що є порушенням Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100. ОСОБА_2 просив справу відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2024 р. ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Також стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із постановою суду, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвокат Буженко Ю.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, відсутній факт керування транспортним засобом. Так, на записі зафіксовано, що ОСОБА_3 вже знаходився біля транспортного засобу, а не за кермом, він неодноразово заявляв, що не керував транспортним засобом, що підтверджено наявними відеоматеріалами, однак ці твердження не були враховані судом першої інстанції. Крім того, на відеозаписі відсутні безперервні кадри, що є грубим порушенням Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання та використання нагрудних відеокамер працівниками поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції України від 03 лютого 2016 р. №100, відповідно до якої відеозапис повинен бути безперервним та містити всі необхідні відомості про обставини, які мають значення для розгляду справи. У матеріалах справи відеозапис є фрагментованим, що порушує права ОСОБА_4 на об`єктивний розгляд. Також захисник ОСОБА_2 зауважує, що на місці зупинки поліцейські вдавалися до провокацій та принижень, зокрема вимагали від ОСОБА_4 показати руки для перевірки на тремтіння та плюнути на землю для перевірки в`язкості слини. Такі дії є грубим порушенням прав людини та не можуть вважатися належною процедурою перевірки на стан сп`яніння. До того ж протокол про адміністративне правопорушення був складений у відсутність свідків, що є порушенням його складання та порушенням прав ОСОБА_1 . ОСОБА_3 неодноразово заявляв клопотання про ознайомлення з доказами, на підставі яких працівники поліції зробили висновок про його перебування за кермом, проте ці клопотання були проігноровані. Адвокат Буженко Ю.С. зазначає, що суд першої інстанції відмовив йому у задоволенні клопотання про виклик працівників поліції для допиту в якості свідків, а також суддя в судовому засіданні у повному обсязі взагалі не оглядала матеріалів відеозапису із камер поліцейських.

Заслухавши захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_5 адвоката Буженка Ю.С., який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, мав ознаки алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає, що він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п. 2.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі Правила)).

Згідно із частиною 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Процедура направлення водіїв на огляд щодо встановлення стану сп`яніння і проведення такого огляду врегульовані також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103 (далі Порядок), та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ та Міністерства охорони здоров`я від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735).

Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З оскаржуваної постанови суду вбачається, що обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, судом першої інстанції встановлені правильно, такі висновки ґрунтуються на доказах, які досліджені під час судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджена:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560094 від 01 листопада 2023 р., із якого вбачається, що водій ОСОБА_1 01 листопада 2023 р. о 00 год. 05 хв. у м. Миколаєві, просп. Центральний, 67, керував транспортним засобом «GEELY СК», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер та від медичного огляду у спеціалізованому медичному закладі відмовився. Протокол ОСОБА_1 не підписаний, оскільки останній залишив місце зупинки транспортного засобу до закінчення його складання.

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів, що понижують увагу та швидкість реакції від 01 листопада 2024 р., у якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода;

- змістом відеозапису з місця події з нагрудних реєстраторів працівників поліції, який досліджувався у судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій, і яким зафіксовані усі викладені в протоколі серії ААД №560094 від 01 листопада 2023 р. обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Так, зафіксовано, що поліцейські після зупинки транспортного засобу «GEELY СК», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 роз`яснюють водієві причину зупинки - порушення обмежень з пересування у комендантську годину, при перевірці документів водія поліцейськими були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, після чого ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я. Водій погодився пройти огляд у закладі охорони здоров`я, проте через деякий час виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, але невдовзі знову відмовився від огляду та під час складання протоколу поліцейськими залишив місце зупинки транспортного засобу.

Підстав для сумнівів у достовірності зазначених доказів судом не встановлено.

Істотних порушень вимог закону в діях поліцейських, що можуть мати наслідком недопустимість зібраних доказів, судом також не встановлено.

Оцінивши досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, суддя першої інстанції дійшов висновку, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №560094, та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, тому обґрунтовано вважав доведеним факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

Суддя також надав відповідну правову оцінку запереченням щодо винуватості ОСОБА_1 , які в судовому засіданні надав захисник останнього ОСОБА_2 , та відхилив їх.

Апеляційний суд погоджується з такою оцінкою судді і також не приймає аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо заперечення в апеляційній скарзі факту керування транспортним засобом.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», з наступними змінами, керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560094 від 01 листопада 2023 р. долучено жорсткий диск з відеозаписом подій 01 листопада 2024 р., який здійснений на нагрудну камеру поліцейського.

Так, з початку відеозапису вбачається, що поліцейські переслідують автомобіль. Після чого підходять до зупиненого автомобілю. Далі на відеозапису поліцейські звертаються до ОСОБА_1 як до водія, на що він не заперечує, як і не заперечує факту керування ним транспортним засобом та на вимогу поліцейського надає документи, що посвідчують особу, тобто вчиняє дії, які притаманні особі, яка керує транспортом та несе за це відповідальність. ОСОБА_1 не вказував поліцейським, що за кермом автомобіля під час його зупинки була інша особа. Поряд з ОСОБА_1 перебуває інший чоловік, який вимагає у поліцейських повернути водієві ОСОБА_1 документи. Інших осіб на відеозаписі поряд із вказаним автомобілем не зафіксовано.

Апеляційний суд зауважує, що відеозйомка факту керування транспортним засобом особою безпосередньо перед зупинкою та вимогою працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння не є обов`язковим, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявними у справі доказами факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «GEELY СК», державний номерний знак НОМЕР_1 , 01 листопада 2023 року за обставин, зазначених у протоколі серії ААД №560094.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_1 транспортним засобом не керував, спростовується вищеназваними доказами, а тому є непереконливим, і сприймається судом як намагання уникнути відповідальність.

Так, згідно вказаного відеозапису ОСОБА_1 не неодноразові вимоги працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору або у закладі охорони здоров`я спочатку погодився пройти огляд у медичному закладі, після чого невдовзі забажав пройти огляд на місці зупинки, але не вчинив жодних дій, необхідних для цього, а саме не сів до поліцейського автомобілю, що пропонував поліцейський та весь час ходив та розмовляв з пасажиром свого автомобіля. Наприкінці відеозапису на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 остаточно відмовився.

За такого суддя суду першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про доведеність факту відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто про вчинення ним правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо незаконності дій поліцейських при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №560094 безпідставність, як вважає захисник, зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 та провокацій і принижень, до яких вдавались поліцейські.

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази оскарження дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу та під час огляду на стан сп`яніння і складання протоколу.

Щодо посилання захисника на відсутність доказів правомірності зупинки транспортного засобу, то суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Також суду не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.

Також суд звертає увагу на суперечливість заперечень захисника, який одночасно заявляє про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та про безпідставність зупинки транспортного засобу останнього.

Щодо посилань апелянта на порушення порядку огляду водія на стан сп`яніння через незабезпечення участі в огляді свідків при відмові водія від проходження огляду та при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Оскільки з 17 березня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» №1231-IX від 16 лютого 2021 року, яким частина 2 статті 266 КУпАП викладена у новій редакції, згідно якої на день вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбачалося проведення поліцейським огляду водія на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів із застосуванням технічних засобів відеозапису і тільки у разі неможливості застосування таких засобів закон вимагає проведення огляду у присутності двох свідків, враховуючи, що від огляду ОСОБА_1 відмовився та у зв`язку з чим було складено протокол, то участь свідків не була обов`язковою.

При цьому вказана норма закону не розділяє порядок фіксації проведення огляду на стан сп`яніння та відмови від проведення такого огляду.

За такого незалучення свідків при відмові від огляду та складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не потягло незаконність його складання.

Щодо посилань апелянта на неналежність як доказу долучених до справи відеозапису на нагрудну камеру поліцейського через те, що запис не є безперервним.

Так, долучені до протоколу відеозаписи відображають перебіг події оформлення адміністративних матеріалів 01 листопада 2023 р. стосовно ОСОБА_1 , містить достовірні відомості про дії водія ОСОБА_1 та працівників поліції на момент зупинки транспортного засобу, що має істотне значення для правильного вирішення даної справи, цей відеозапис є допустимим доказом згідно положень ст. 251 КУпАП та містить інформацію, що є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.

Щодо додатково викладених захисником в суді апеляційної інстанції аргументів про незаконність складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю підписів останнього про роз`яснення йому прав та під протоколом в цілому, то такі доводи не викладались в апеляційній скарзі. Однак, вони відхиляються з огляду на те, що згідно дослідженого апеляційним судом відеозапису подій 01 листопада 2023 року чітко зафіксовано, що після відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку поліцейський повідомив його про складання протоколу за ст. 130 КУпАП, а також роз`яснив йому права, передбачені ст. 169 КУпАП та ст. 63 Конституції України, після чого попередив про необхідність зачекати, однак ОСОБА_1 на момент, коли складання протоколу було закінчено з місця події пішов без дозволу поліцейського, тому у протоколі серії ААД № 560094 відсутні його підписи. Однак одне лише не зазначення поліцейським у протоколі про причини відсутності підпису особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при належній фіксації правопорушення, не свідчить про незаконність вказаного протоколу. Також таке не є доказом порушення права ОСОБА_1 на захист, оскільки про бажання скористатися правовою допомогою та про бажання викликати за своєю ініціативою адвоката він поліцейським не повідомив, зокрема і після роз`яснення йому його прав. Адвоката вимагала інша особа, яка була присутня разом із ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Апеляційний суд наголошує, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого ч. 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. Між тим, у справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факти керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмова від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а доказів протилежного матеріали справи не містять.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.

Отже, суд першої інстанції в межах наданих йому матеріалів справи про адміністративне правопорушення провів судовий розгляд, дослідив надані йому докази, з`ясував обставини, що підлягали з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та ухвалив законну, обґрунтовану постанову.

Порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б могли вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов законного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підстав для скасування постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не знаходить, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Буженка Юрія Сергійовича залишити без задоволення, а постанову судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського апеляційного суду Т.М. Базовкіна