Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю представника потерпілого ОСОБА_1 - адвоката Качайла А. І., захисника-адвоката Гончарова В. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/873/21 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Качайли А. І. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2021.

Цією постановою закрито провадження у справі, щодо:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, мешканки АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 370978 від 04.08.2020 вбачається, що 13.10.2019 о 15 год 20 хв у м. Ужгороді по вул. Шумній, 24, ОСОБА_3 керувала автомобілем марки «Тойота Rav4» д.н.з. НОМЕР_1 , у якої під час руху виникла небезпека для руху її автомобіля, а саме попереду неї зупинився автомобіль марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , не вжила заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди. У результаті зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Закриваючи провадження у справі, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, пояснення ОСОБА_3 , її захисника-адвоката Гончарова В. В., представника потерпілого - адвоката Качайло А. І., надані ними в судовому засіданні, суд першої інстанції визнав переконливим висновок експерта № 490 від 28.05.2021, відповідно до якого у дорожній ситуації, при якій в момент виїзду зустрічного автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , на смугу руху водія автомобіля марки «TOYOTA Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відстань між транспортними засобами становила 10-15 м і в даній аварійній ситуаціі, остання вже не мала технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди. Суд першої інстанції дійшов висновку, що будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій, які би підпадали під ознаки правопорушення, передбаченого саме ст. 124 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, а сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення, як і наявність постанови суду від 26.02.2020 про невинуватість ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення

-2-

складений 04.08.2020, не містить відомостей про свідків правопорушення та їх письмові пояснення, такий складено за результатами досудового розслідування згідно постанови від 29.07.2020 про закриття кримінального провадження за даним фактом, однак під час досудового розслідування слідчим не було враховано висновки комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз № 490 від 28.05.2021 та № 491 від 29.04.2021, з огляду на які в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, об`єктивна сторона діяння, що полягає у порушенні правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_1 - адвокат Качайло А. І. просить скасувати постанову суду першої інстанції від 01.12.2021 та прийняти нову, якою ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. Вважає, що судом не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи, тому постанова є необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Причиною дорожньо-транспортної пригоди є саме дії водія ОСОБА_3 , яка у цій дорожній обстановці мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 . Разом з тим, судовим експертом встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 відсутні ознаки інкримінованого йому порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується відповідним судовим рішенням. Факт того, що ОСОБА_3 упродовж всього руху та зміни його напрямку не вжила жодних заходів до гальмування і як наслідок не виконала вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, свідчить відсутність фіксації у схемі дорожньо-транспортної пригоди, такого сліду юзу гальмування. Факт провини ОСОБА_3 у порушенні нею п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується сукупністю доказів, що містяться у матеріалах справи. Оскаржувана постанова створила умови для настання правової колізії, коли за наявності очевидності факту дорожньо-транспортної пригоди і її наслідків, так і не було встановлено жодного винуватця цієї події. Судове рішення порушує правові інтереси потерпілого ОСОБА_1 , який тривалий час не може скористатися правом страхового відшкодування спричиненої йому в дорожньо-транспортній пригоді матеріальної шкоди, у той час як ОСОБА_3 свої збитки одразу після настання дорожньо-транспортної пригоди відшкодувала повністю, скориставшись правом страхового відшкодування за нормами повного «Каско».

Заслухавши пояснення представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Качайло А. І., який підтримав подану в інтересах потерпілого апеляційну скаргу, захисника особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_3 , адвоката Гончарова В. В., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закриття провадження відносно неї на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в справі й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

-3-

При розгляді справи про адміністративне правопорушення, як зазначено в статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР № 370978 від 04.08.2020, 13.10.2020 о 15 год 20 хв у м. Ужгороді по вул. Шумній, 24, ОСОБА_3 керувала автомобілем марки «Тойота Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 , у якої під час руху виникла небезпека для руху її автомобіля, а саме попереду неї зупинився автомобіль марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , не вжила заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди. У результаті зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у зазначеному протоколі невірно вказано рік (2020, замість 2019), в якому відбувалася подія, адже згідно копії протоколу серії БР № 005634 подія мала місце 13.10.2019. З цього ж протоколу, який було складено на місці події працівниками поліції також вбачається, що саме водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 , виконуючи поворот ліворуч, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Toyota Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_3 . За даним протоколом, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.02.2020, яка набула законної сили, провадження відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином, зазначеним судовим рішенням підтверджено, що вказані у протоколі серії БР № 005634 від 13.10.2019 обставини, зокрема про те, що подія мала місце саме 13.10.2019, а не 13.10.2020, як вказано у протоколі щодо ОСОБА_3 .

Тому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол від 04.08.2020, який складено не на місці події, не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_3 від 13.10.2019, наданих після дорожньо-транспортної пригоди інспектору поліції Дорош Ф. І., вбачається, що ОСОБА_3 рухалась на автомобілі марки «Toyota Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 , по головній дорозі в м. Ужгороді, вул. Шумна, 24, біля АЗС «Маркет», та їй дорогу перетнув автомобіль марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 , який виїхав на її смугу руху, не дотримуючись Правил дорожнього руху України, чим і спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Зазначені обставини підтвердив і потерпілий ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 13.10.2019, наданих безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди старшому інспектору поліції ОСОБА_4 , в яких вказав, що керуючи власним автомобілем марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 , знаходячись на вул. Шумній в м. Ужгороді, рухаючись у напрямку мікрорайону Доманинці, виконував маневр повороту ліворуч в напрямку будинку № 36 та відчув сильний удар в передню крайню частину

-4-

свого транспортного засобу. Ці ж обставини були відображені і в протоколі серії БР № 005634 від 13.10.2019, який ним особисто підписаний.

З висновку експерта № 491 від 29.04.2021 вбачається, що місце зіткнення автомобілів марки «Toyota Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 та «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , знаходиться на лівій смузі руху, виходячи з напрямку в сторону АЗС в районі розміщення лівої передньої кутової частини автомобіля марки «Toyota Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 , та правої передньої частини автомобіля марки «Audi A6». Однак, встановити розміщення місця зіткнення в розмірних одиницях не виявляється можливим по причині відсутності необхідного комплексу ознак, що свідчать про це. У момент зіткнення автомобіля марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 з автомобілем марки «Toyota Rav 4» д. н. з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , стояв або рухався з невеликою швидкістю близько до зупинки. Відповідно до висновку експерта № 490 від 28.05.2021, згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в досліджуваній дорожній обстановці водій автомобіля марки «TOYOTA Rav 4» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 , повинна була у разі виявлення зміни напрямку руху зустрічного автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , з виїздом на смугу її руху, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а у разі виявлення нерухомого автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , в межах смуги свого руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. У дорожній ситуації, яка вбачається згідно пояснень водія автомобіля ОСОБА_3 , які були надані нею як безпосередньо після дорожньо-транпортної пригоди 13.10.2019, так і в судовому засіданні, в момент виїзду зустрічного автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , на смугу її руху, відстань між транспортними засобами становила 10-15 метрів, водій автомобіля марки «Audi A6» ОСОБА_1 своїми діями створив для водія автомобіля марки «TOYOTA Rav 4», аварійну ситуацію при якій водій автомобіля марки «TOYOTA Rav 4» вже не мала технічної можливості уникнути ДТП.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги письмові пояснення водія автомобіля марки «Audi A6» ОСОБА_1 , надані 13.10.2019 безпосередньо після дорожньо-транпортної пригоди працівнику поліції, про те, що він керуючи власним автомобілем марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , знаходячись на вул. Шумній в м. Ужгороді та рухаючись у напрямку мікрорайона Доманинці, виконував маневр повороту ліворуч в напрямку будинку № 36 та відчув сильний удар в передню крайню частину свого транспортного засобу, що свідчить про те, що водій автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , виконував маневр повороту ліворуч в напрямку будинку № 36 та автомобіль не перебував у нерухомому стані, як про це зазначав він у своїх змінених поясненнях, наданих значно пізніше.

Саме первинні пояснення ОСОБА_1 узгоджуються з висновком експерта № 490 від 28.05.2021, з якого вбачається, що положення транспортних засобів у момент зіткнення було під кутом 135°, та наявними в матеріалах справи фотознімками, зробленими на місці події, з яких вбачається, що зіткнення мало місце при розташуванні транспортних засобів у такому порядку права передня сторона автомобіля марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 та ліва передня сторона автомобіля марки «TOYOTA Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 , що ставить під сумнів останні пояснення ОСОБА_1 , надані значно пізніше після дорожньо-транспортної пригоди, на опитування адвоката Качайла А.І.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення водія ОСОБА_1 надані ним письмово, на опитування його захисника-адвоката Качайло А. І. від 18.11.2019, оскільки такі суперечать поясненням, відібраним у нього безпосередньо після дорожньо-транпортної пригоди працівником поліції Копинець В., які наявні в матеріалах справи та підписані безпосередньо ОСОБА_1

-5-

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги пояснення ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні, які нею не змінювались після дорожньо-транплортної пригоди, про те, що вона рухалась на автомобілі марки «Toyota Rav 4» по головній дорозі та їй дорогу різко за 10-15 метрів до її автомобіля, перетнув автомобіль марки «Audi A6» д. н. з. НОМЕР_2 , який виїхав на її смугу руху, і вона з метою уникнення зіткнення вживала заходів зменшення швидкості та намагалась уникнути зіткнення шляхом об`їзду перешкоди з лівої сторони, однак, уже не мала технічної можливості уникнути зіткнення.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження ОСОБА_1 та його представника адвоката Качайло А. І. щодо недотримання водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, зокрема те, що ОСОБА_3 не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, оскільки такі твердження спростовуються дослідженими наявними в матеріалах справи та вищенаведеними доказами, які узгоджуються між собою та є належними, допустимими, достовірними та достатніми для об`єктивного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням досліджених доказів та поясненнь ОСОБА_3 , обґрунтовано визнав переконливим висновок експерта № 490 від 28.05.2021, відповідно до якого у дорожній ситуації при якій в момент виїзду зустрічного автомобіля марки «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , на смугу руху водія марки «TOYOTA Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відстань між транспортними засобами становила 10-15 м і в даній аварійній ситуації, остання вже не мала технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди є саме дії водія ОСОБА_3 , яка у цій дорожній обстановці мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

З цих підстав, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що судовим експертом встановлено, що у діях водія ОСОБА_1 відсутні ознаки інкримінованого йому порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується відповідним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відхиляючи ці доводи, апеляційний суд бере до уваги і те, що КУпАП не містить положень щодо преюдиції судових рішень у справах про адміністративні правопорушення.

Як такі, що не свідчать про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки спростовуються висновком експерта № 490 від 28.05.2021, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що факт того, що ОСОБА_3 упродовж всього руху та зміни його напрямку не вжила жодних заходів до гальмування і як наслідок не виконала вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, свідчить відсутність фіксації у схемі дорожньо-транспортної пригоди, такого сліду юзу гальмування.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що факт провини ОСОБА_3 у порушенні нею п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, підтверджується сукупністю доказів, що містяться у матеріалах справи, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеними вище судженнями.

-6-

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які докази на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій, що підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого саме ст. 124 КУпАП, в матеріалах справи відсутні, а саме по собі складення протоколу про адміністративне правопорушення, як і наявність постанови суду від 26.02.2020 про невинуватість ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоді, за відсутності інших даних на підтвердження наявності складу адміністративного правопорушення, не є підставою для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції також дав належну оцінку протоколу про адміністративне правопорушення, який складений 04.08.2020. При цьому, суд обґрунтовано встановив, що протокол не містить відомостей про свідків правопорушення, і до нього не додано письмових пояснень свідків, наданих під час складення цього протоколу.

Також суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що протокол відносно ОСОБА_3 складено за результатами досудового розслідування згідно постанови від 29.07.2020 про закриття кримінального провадження за даним фактом, що у свою чергу свідчить про обґрунтованість висновку суду першої інстанції і про те, що під час досудового розслідування слідчим ОСОБА_5 не було враховано висновки комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз № 490 від 28.05.2021 та № 491 від 29.04.2021.

Саме із висновку комісійної судової авто технічної експертизи № 490 від 28.05.2021, проведеної експертами Львівського Науково-дослідного інституту судових експертиз, вбачається, що однозначно встановити, з технічної точки зору причину настання даної дорожньо-транпортної пригоди на основі даних, які містяться в наданих на дослідження матеріалах справи, не надається можливим через їх неоднозначність (п. 9 висновку, а. с. 127).

Поряд тим, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними в іншій справі, пославшись на те, що такі пояснення свідків суд безпосередньо сприймає та досліджує у судовому засіданні в конкретній справі, однак, дані свідки на виклик до суду для надання пояснень повторно не з`явились, а їх письмовий зміст, який доданий до справи, не може бути однозначно оцінений судом. Такі пояснення свідків не є належними доказами для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, оскільки вищезгадані особи у судовому засіданні в справі № 308/10861/21 не допитувалися та не попереджалися в цій справі про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому, їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

При цьому, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не допитувалися в якості свідків і апеляційним судом, клопотань про їх виклик та допит від сторін у справі до апеляційного суду не надходило.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані про дорожні знаки, які були розміщені перед, у місці та після місця зіткнення транспортних засобів, вимоги яких би ОСОБА_3 порушила.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана постанова створила умови для настання правової колізії, коли за наявності очевидності факту дорожньо-транспортної пригоди і її наслідків, так і не було встановлено жодного винуватця цієї події, апеляційний суд відхиляє як такі, що не

-7-

свідчать про наявність у діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та відповідно не дають підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності.

З цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення порушує правові інтереси потерпілого ОСОБА_1 , який тривалий час не може скористатися правом страхового відшкодування спричиненої йому в дорожньо-транспортній пригоді матеріальної шкоди, у той час як ОСОБА_3 свої збитки одразу після настання дорожньо-транспортної пригоди відшкодувала повністю, скориставшись правом страхового відшкодування за нормами повного «Каско».

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, тому суд, приймаючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

Частина 1 статті 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, наявними в матеріалах справи доказами не доведена, можливості збирання додаткових доказів у підтвердження факту вчинення правопорушення вичерпані, апеляційним судом вжиті всі передбачені законом заходи для з`ясування обставин, що мали місце під час дорожньо-транпортної пригоди за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, наведені адвокатом Качайло А. І. в апеляційній скарзі доводи та надані ним під час апеляційного розгляду справи пояснення, не свідчать про наявність у діях ОСОБА_3 складу передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим, задоволенню не підлягають.

Тому, постанова судді місцевого суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Приймаючи рішення апеляційний суд також бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах складеного щодо відповідної особи протоколу, а також те, що апелянтом не надано жодних доказів та наведено таких обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Качайло А. І. залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.12.2021 щодо ОСОБА_2 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя