ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року стосовно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП),

за участю:

захисника Шпигановича Є. А.

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року ОСОБА_2 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та стосовно неї провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови суду першої інстанції, ОСОБА_2 05 червня 2024 року о 13 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Тойота», д/н НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху праворуч в районі буд. № 6 по пл. Соборна в м. Дніпрі не переконалась в безпечності свого маневру, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований справа автомобіль «Міні», д/н НОМЕР_2 , що був залишений на місці стоянки водієм ОСОБА_3 . Своїми діями ОСОБА_2 порушила п. 10.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог наводить доводи, зміст яких зводиться до відсутності у справі належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_2 , а також, що матеріали справи оформленні з порушенням вимог відомчої інструкції.

Зазначає, що рапорт поліцейського про розшук ОСОБА_2 на який послався суд першої інстанції у справі відсутній, а інші рапорти не можуть бути доказами у справі. Будь-яких даних щодо встановлення іншого учасника ДТП у справі відсутні. Схема місця ДТП не може бути доказом, оскільки вона складена 01.08.2024 після складення протоколу, на ній відсутні відомості про розташування транспортних засобів, напрямку руху, дорожніх знаків та розмітки. Зауважує про невідповідності даних, викладених в протоколі огляду транспортного засобу Міні Купер в частині його кольору, номерного знака, та відсутності назви вулиці де був здійснений огляд, крім того, в цьому протоколі не йдеться про автомобіль Тойота. В порушення інструкції працівники поліції не долучили відеозапис до протоколу, а наявний в матеріалах справи відеозапис, долучений невідомою особою. На відеозаписі не зафіксовані номерні знаки автомобіля Тойота, а відтак неможливо встановити його причетність до ДТП. Вважає, що пояснення потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 не можуть бути доказами, оскільки вони не були очевидцями ДТП і вводили суд в оману. Зауважує, що на автомобілі Тойота були відсутні будь-які механічні пошкодження, тому його причетність до ДТП не доведена, а суд відмовив в задоволенні клопотання про проведення трасологічної експертизи. Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі і дійшов необґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позиції учасників апеляційного процесу.

В судовому засіданні 18 листопада 2024 року ОСОБА_2 та захисник ОСОБА_1 підтримали апеляційну скаргу захисника і з підстав, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

В судовому засіданні 18 листопада 2024 року потерпіла ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги захисника та просила залишити її без задоволення, а постанову суду без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З аналізу ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Перевіривши постанову суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та докази, які суд поклав в основу рішення, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим з огляду на таке.

Так, відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Вина ОСОБА_2 підтверджується доказами, дослідженими в суді першої інстанції та перевіреними апеляційним судом, а саме: схемою місця дорожньо-транспортної події від 05 червня 2024 року, на якій з одного боку зображена ділянка дороги, де відбулась подія зіткнення, після якої залишив місце пригоди водій автомобіля «Тойота», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , у зв`язку з чим уповноваженою посадовою особою графічно було зображено лише пошкоджений автомобіль «Міні», д/н НОМЕР_2 , що був припаркований водієм ОСОБА_3 , при цьому зі зворотного боку даної схеми зазначено перелік видимих пошкоджень автомобіля «Міні», механізм заподіяння яких повністю відповідає події даного зіткнення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 ; протоколом огляду автомобіля «Міні» від 05 червня 2024 року з фотографіями до нього; матеріалами відеозапису з камери зовнішнього спостереження, на якому зафіксована подія адміністративного правопорушення за участю причетних транспортних засобів за обставин, установлених вище та обставин, викладених в протоколі; поясненнями водія-учасника події ОСОБА_3 ; поясненнями свідка ОСОБА_4 , а також відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 908591 від 01 серпня 2024 року, чим в сукупності доводиться, що ОСОБА_2 дійсно вчинила правопорушення за зазначених обставин.

В судовому засідання 18.11.2024 апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила, що вона дійсно в час та місці, які зазначені а протоколі, керувала транспортним засобом «Тойота», д/н НОМЕР_1 , бачила припаркований автомобіль «Міні» та намагалась біля нього припаркуватись, проте передумала, так як побачила далі зручніше для неї місце.

В судовому засідання 18.11.2024 апеляційного суду потерпіла ОСОБА_3 повідомила, що в день та час описаних подій, вона повідомила, що коли вона підійшла до автомобіля «Міні», вона побачила на лобовому склі записку, в якій було повідомлення, що її автомобіль пошкоджений іншим автомобілем та був залишений номер телефону цього очевидця. У зв`язку з цим повідомленням потерпілою було виявлено механічні пошкодження, і, з її слів, очевидець запам`ятав марку і номер авто, який пошкодив автомобіль «Міні».

Вказані пояснення ОСОБА_2 узгоджуються з відеозаписом, наявним в матеріалах справи, на якому, хоча і не зафіксовані номерні знаки автомобіля «Тойота», проте за поясненнями самої ОСОБА_2 це був автомобіль під її керуванням.

Також на відеозаписі зафіксовано момент контактування автомобілів в момент руху автомобіля «Тойота», який намагався паркуватись на майданчик, про що свідчить характерний відкат автомобіля «Міні».

ОСОБА_2 не заперечувала, що мала намір здійснити стоянку на вказаному автомобілі в день, час та місці, зазначених у протоколі, проте заперечувала спричинення механічних ушкодження автомобілю «Міні», аргументуючи це відсутністю механічних пошкоджень на автомобілі «Тойота». Проте момент контактування автомобілів зафіксований відеозаписом, а відсутність пошкоджень на автомобілі «Тойота» пояснюється розташуванням слідів механічно-аварійної взаємодії, а саме локалізацією механічних пошкоджень та технічними параметрами вказаних автомобілів, зокрема механічні пошкодження на автомобілі «Міні» знаходяться на висоті колеса автомобіля «Тойота».

Показаннями потерпілої встановлено обставини виявлення механічних пошкоджень її автомобіля, проте суд не може взяти до уваги її показання в тій частині, що очевидець ДТП запам`ятав номер та марку автомобіля, який вчинив дану ДТП, оскільки така особа не встановлена, а без безпосереднього допиту в суді особи як свідка, показання потерпілої в цій частині є показаннями з чужих слів.

Таким чином, водій автомобіля «Тойота» - ОСОБА_2 при зміні напрямку руху праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним, здійснила наїзд на припаркований справа автомобіль «Міні».

Відповідно до п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Всупереч твердженням захисника в апеляційній скарзі, всі обставини ДТП судом першої інстанції встановлені належним чином, а доказам надана належна правова оцінка.

Посилання захисника про невідповідність схеми вимогам інструкції з оформлення матеріалів справ про адміністративні правопорушення, суд апеляційної інстанції відхиляє з тих підстав, що такий обсяг зафіксованої на схемі інформації, пов`язаний з тим, що ОСОБА_2 залишила місце ДТП. Крім того, відомості, зазначені у схемі у даній справі не є ключовими та не впливають на висновок суду про механізм даної ДТП та відповідність або не відповідність дій водіїв вимога ПДР.

Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх сукупність і узгодженість, є достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.

Будь-яких невідповідностей вимогам КУпАП під час оформлення зазначених вище матеріалів, які б могли вплинути на висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 та наявності в її діях складу правопорушень, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на належних, достовірних та достатніх доказах та відповідно про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС та судової практики Європейського суду з прав людини, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.

Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_2 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О. П. Піскун