ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №33/807/799/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Зубрева В.О. (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що 26 листопада 2023 року о 20 годині 45 хвилин, в м. Запоріжжі, по вул. Оріхівське шосе, буд. 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2101», номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (порушення мови, порушення координації рухів, неприродна блідість обличчя). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначив, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, містить внутрішні суперечності. При цьому, судом належним чином не враховано закріплену на конвенційному та конституційному рівні засаду презумпції невинуватості, здійснено оцінку обставин виключно на користь автора протоколу про адміністративне правопорушення. Натомість, залишено поза увагою обставини, які або безумовно вказують на відсутність складу правопорушення або за найменшою мірою породжують відповідні сумніви у доведеності його вини. Крім того, судом не враховано стандарт «поза розумним сумнівом» у розумінні практики ЄСПЛ, допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження законної зупинки транспортного засобу під його керуванням відповідно до ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію». За таких обставин, подальші дії працівників поліції, в тому числі і спрямовані на проведення огляду на стан сп`яніння, є неправомірними та свідчать про штучну природу та надуманість підстав для зупинки транспортного засобу для проведення в подальшому незаконних дій.

Звертає увагу суду, що свавільна зупинка транспортного засобу під його керуванням у спірних правовідносинах, мала своїм наслідком подальші свавільні дії з боку працівників поліції, які не були засновані на дійсно існуючих фактах у контексті ознак стану сп`яніння і дані дії, з урахуванням принципу верховенства права, не можна вважати законними та обґрунтованими.

Зазначає, що жодних об`єктивних доказів наявності у нього ознак сп`яніння, зокрема зазначених у складених працівником поліції документах, які б вказували на законність вимог щодо проходження огляду на стан сп`яніння, матеріали справи не містять. Натомість, відеозаписом події, який міститься в матеріалах справи повністю спростовується наявність у нього таких ознак як «порушення мови, порушення координації рухів, неприродна блідість». Крім того, з вказаного відеозапису вбачається, що поліцейський перед пропозицією пройти огляд на стан сп`яніння не зазначає конкретних виявлених ознак. Натомість, фактична така поведінка працівників поліції була викликана попередніми випадками його відмови від проходження огляду.

Посилається на те, що в судовому засіданні був допитаній поліцейський М. Гредньов, який підтвердив, що ним не було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд за допомогою спеціального технічного засобу, оскільки його не було в наявності. Поряд із цим, допитаний поліцейський О.Луценко пояснив, що особисто із ОСОБА_1 він не спілкувався та участі в огляді останнього не приймав, рапорт склав зі слів своїх колег. Таким чином, рапорт вказаного працівника поліції не повинен братися судом до уваги, як доказ, під час розгляду справи.

З огляду на вищевказане, апелянт вважає, що працівниками поліції було порушено процедуру проведення його огляду на стан сп`яніння, яка визначена ст. 266 КУпАП, що в свою чергу свідчить про її недійсність, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано пройти оглядна стан сп`яніння за місці зупинки транспортного засобу.

Стверджує, що судом першої інстанції було повністю проігноровано приписи ст. 62 Конституції України та фактично притягнуто його до відповідальності на підставі припущень.

На підставі вищевикладеного, апелянт просить постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року - скасувати, провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, присутність його захисника - адвоката Зубрева В.О. в режимі відеоконференції, який зазначив про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останнього, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

У судовому засіданні апеляційного суду адвокат Зубрев В.О. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Зазначив, що у даних правовідносинах є особливість та відмінність від інших справ за ст. 130 КУпАП. На протязі 2022-2023 років на ОСОБА_1 неодноразово складалися протоколи за ст. 130 КУпАП, проте за результатами розгляду вказаних протоколів, жодна постанова суду не набула законної сили. Кожного разу, після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 співробітники поліції дивилися його адміністративну практику и одразу без виявлення ознак сп`яніння пропонували проходження відповідного огляду. Проте, всі протоколи були скасовані та відшкодовано шкоду ОСОБА_1 . Додав, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши адвоката Зубрева В.О., перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Позиція ОСОБА_1 , щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП спростовується матеріалами справи, які судом першої інстанції були дослідженні в повному обсязі.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД 408097 від 26 листопада 2023 р. підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції 26 листопада 2024р., в якому зазначені виявлені у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння: порушення мови, порушення координації рухів, неприродна блідість обличчя. Огляд не проводився у зв`язку з відмовою водія (а.с. 3);

- відеозаписом події (а.с. 8).

Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та у своїй сукупності достатні для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Так, згідно п. п. 2, 3, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.

Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані.

З переглянутого відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, отриманого під час виконання ними службових обов`язків, зафіксовано факт зупинки транспортного засобу під керування ОСОБА_1 на стаціонарному блокпосту. Далі було проведено поверхневий огляд транспортного засобу та водія, перевірку документів. Далі, зафіксовано проведення візуального огляду водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння, шляхом перевірки зіниць очей. За результатами якого у останнього виявлені ознаки наркотичного сп`яніння. Зафіксована пропозиція працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. На запитання ОСОБА_1 , які у нього виявлені ознаки сп`яніння, співробітник поліції зазначає: порушення мови, порушення координації рухів, неприродна блідість обличчя. Зафіксована відмова ОСОБА_1 від проходження запропонованого медичного огляду із посиланням на те, що він поспішає. Попередження працівником поліції ОСОБА_1 про відповідальність, передбачену ст. 130 КУпАП. Складання та підписання протоколу.

Згідно п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Жодних об`єктивних, вагомих причин, які б можна було розцінити як поважні задля відмови від проходження відповідного огляду, суд не вбачає.

ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

На переконання апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано процедуру проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, визначену ст. 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», а зафіксовані на відео події наявні у достатньому об`ємі задля встановлення обставин, які мають значення у рамках даної справи.

Доводи апелянта щодо відсутності законних підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 суддя апеляційного суду вважає необґрунтованими.

Так, ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Аналіз положень цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.

Однак, законодавець встановлює виключення і не обмежує працівників поліції підставами для зупинки транспортних засобів, визначених ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно до приписів ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.

Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати право або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.

При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2024 року в Україні введено режим «воєнний стан», який діяв і на час події, яка зафіксована в протоколі за участю ОСОБА_1 .

З відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 , був зупинений на блокпосту та працівники поліції вирішили перевірити у нього документи. Проте, поліцейський під час спілкування з ОСОБА_1 виявив у нього ознаки наркотичного сп`яніння.

Крім того, з огляду на предмет дослідження у рамках складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП підстави зупинки не мають вирішального значення і не впливають на інкриміновані водію обставини з приводу недотримання останнім вимог п. 2.5 ПДР.

Суддя апеляційного суду погоджується з доводами захисника про те, що рапорт працівника поліції сам по собі не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень, разом з тим по даній справі наявні і інші докази, які в сукупності з рапортом поліцейського підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, слід звернути увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 5 вересня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/10848/23