Номер провадження: 33/813/2574/24
Головуючий у першій інстанції Іванов В. В.
Доповідач Котелевський Р. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Котелевського Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Тьосової Я.В.,

захисника Мартинюк Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Мартинюк Ю.С. на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Оскарженою постановою ОСОБА_1 визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, та стягнуто судовий збір 605,60 грн.

Згідно з оскарженою постановою, 09.07.2024 року, о 21:10 год., ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mercedes-Benz Е2200D», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Каманіна, буд.24, з явними ознаками алкогольного сп?яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей. Від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп?яніння за допомогою газоаналізатора «Drager» та в медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України.

Не погоджуючись із постановою судді, захисник Мартинюк Ю.С. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість постанови, просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою провадження по справі закрити.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що суддя місцевого суду безпідставно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, не врахував відсутність складу адміністративного правопорушення; не врахував, що остання відмовилася від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров?я, з підстав перебуванням в стані крайньої необхідності, у зв`язку із хвилюванням з ким залишиться її малолітня дитина.

Захисник вважає, що місцевим судом не враховано, що протокол є недопустимим доказом, оскільки складений з порушенням встановленої процедури, що призвело до істотних порушень прав її підзахисної. Також вважає, що місцевим судом не враховано відсутність назви медичного закладу в направленні, та не відповідність такої назви в протоколі, а також залишено поза увагою факт не відсторонення працівниками поліції ОСОБА_1 від керування автомобілем.

Також захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки при оголошенні постанови від 19.09.2024 року ОСОБА_1 та її захисник присутніми не були, копії постанови суду не отримували, про її існування дізнались 03.10.2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, після чого невідкладно була подана апеляційна скарга, що свідчить про поважність причин пропуску строку.

Апеляційний розгляд проведено без участі ОСОБА_1 , оскільки будучи повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала.

За таких обставин суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі можливі та необхідні умови для реалізації права учасників процесу на доступ до правосуддя.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та долучені до скарги докази; суд приходить до висновку про таке.

Що стосується доводів про поновлення строку на апеляційне оскарження, судом встановлено наступне.

Згідно положень ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.

Як вбачається з матеріалів судової справи, захисник Мартинюк Ю.С. була присутня в суді першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак даних про вручення захиснику копії постанови від 19.09.2024 року та про направлення копії оскаржуваної постанови на адресу захисника матеріали не містять.

Враховуючи наведені обставини, з метою забезпечення особі, яка здійснює захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, права на доступ до правосуддя, суд вважає за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність оскарженої постанови, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що постанова судді є обґрунтованою та такою, що ухвалена з дотриманням вимог КУпАП, за результатами повного та всебічного дослідження доказів.

Так, згідно протоколу серії ААД №813005 від 09.07.2024 року, водій ОСОБА_1 , 09.07.2024 року, о 21 год. 10 хв., по вул.Каманіна, 24 в м. Одесі керувала транспортним засобом Mersedec-Benz Е220D, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у спеціалізованому медичному закладі, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №813005 від 09.07.2024 року ОСОБА_1 власноручно підписала, фактично погодившись із його змістом, зауважень та застережень в протоколі не вказала, не виклала своїх окремих пояснень. Обставини вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 зафіксовані на відеозаписі бодікамер працівників патрульної поліції, які долучені до матеріалів провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів, що підтверджують вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 складено на місці події, що підтверджується відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які долучені до протоколу.

З відеозаписів чітко вбачається послідовність подій, які відбувались 09.07.2024 року, а саме:

-спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 щодо вживання алкогольних напоїв та виявлення ознак алкогольного сп`яніння;

- з урахуванням наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, поліцейські запропонували водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак остання категорично відмовилася пройти такий огляд на місці та в медичному закладі;

-спілкування працівників патрульної поліції з ОСОБА_1 роз`яснення процесуальних прав та подальше складання протоколу.

При цьому, суд першої інстанції надав цілком обґрунтовану оцінку відеозапису, долученого працівниками патрульної поліції, з якими погоджується апеляційний суд, дослідивши вказаний доказ.

За наведених обставин, дослідженні судом докази спростовують доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння сама по собі містить склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. При цьому, незгода водія з діями працівників поліції щодо вказаних обставин не має жодного значення, оскільки такі дії є особистим волевиявленням особи, що не бажає пройти медичний огляд, тобто розцінюється як спосіб захисту апеляційним судом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі, на що остання відповіла категоричною відмовою, слід констатувати, що в діях останньої наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів на відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортними засобами не є вирішальним в даному випадку, оскільки на відеозаписі зафіксовано, що працівниками патрульної поліції повідомлено останню про відсторонення від керування транспортним засобом, на що ОСОБА_1 повідомила про приїзд тверезого водія її чоловіка.

Також, безпідставними суд визнає доводи захисника щодо необізнаності ОСОБА_1 до якого саме медичного закладу її буде направлено, оскільки остання категорично відмовилася від проходження медичного огляду в будь-якому закладі охорони здоров`я.

Доводи сторони захисту щодо вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відео запис з боді-камер поліцейських спростовує ці доводи.

Апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_1 з діями працівників патрульної поліції, остання не була позбавлена можливості оскаржити такі дії у передбаченому законом порядку, однак станом на день апеляційного розгляду, відомості про вжиття таких дій стороною захисту суду не надано.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи докази, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджує відомості викладені в протоколі та доводять вину правопорушника.

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення, суддя першої інстанції дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст.33 КУпАП, врахувавши характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника та обставини, які зафіксовані на боді-камери працівників патрульної поліції.

Крім того слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Інших істотних та переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в оскарженій постанові про доведеність вини ОСОБА_1 та були підставою для її скасування або зміни, стороною захисту не наведено, та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено порушень норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи в суді першої інстанції.

За таких обставин суд визнає доводи апеляційної скарги безпідставними, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення та скасування оскарженої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновити строк на апеляційне оскарження постанови.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнана винуватою за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення й оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Р.І. Котелевський