П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2024 м. Біла Церква

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Клепа Тетяна Володимирівна, розглянувши матеріали, що надійшли з Полку патрульної поліції у місті Біла Церква та Білоцерківському районі Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої директором бухгалтерського агентства «Шейна аудит» в м. Біла Церква Київської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: в матеріалах справи немає, паспорт серії НОМЕР_1 виданий 31.03.1998 Білоцерківським РВ ГУ МВС України в Київській області,

за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

04.08.2024 о 01:22 год на 118 км автодороги Р-04 в с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області водій ОСОБА_1 керувавла транспортним засобом «Chery Tiggo 4 PRO» з д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM-0372, результат огляду на стан алкогольного сп`яніння позитивний 2,22 проміле. Від проходження огляду на стан у найближчому медичному закладі водій відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За даним фактом стосовно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 891647 від 04.08.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнала та просила закрити провадження у стосовно неї за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП посилаюсь на те, що вона діяла в стані крайньої необхідності. 04.08.2024 перед тим як її зупинили працівники поліції, вона прямувала до закладу охорони здоров`я, оскільки з нею сталася вкрай неприємна ситуація, про яку вона соромилася повідомити працівникам поліції. Саме перед тим як вона сіла за кермо, вона мала інтимні стосунки з партнером, про якого не бажає повідомляти, у них відбувся статевий акт, після якого у ній залишився засіб контрацепції. З приводу цього вона зателефонувала до собистого лікаря, яка їй повідомила, що потрібно робити. Тому у стані крайньої необхідності вона була вимушена сісти за кермо власного транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, хоча і усвідомлювала, що такого робити не має права, однак на той момент вона себе почувала впевнено та могла нормально реагувати на дорожню обстановку. Надалі вона сіла за кермо та дотримуючись ПДР та швидкісного режиму рухалася до закладу охорони здоров`я, однак її було зупинено працівниками поліції та їй було соромно та не зручно повідомити чому саме вона в такому стані сіла за кермо, так як такі пояснення з її слів її принижували б, однак після складання відповідних документів вона перенервувала та ситуація з її здоровям сама по собу виправилася, після чого необхідність відпала їхати до лікарні.

Суддя, заслухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши протокол про адміністративні правопорушення та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП, повинен з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Згідно із п. 2.9 а Правил дорожнього руху України водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протокол про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до п. 7 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису….

Попри фактично невизнання своєї винуватості правопорушницею, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме:

даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 891647 від 04.08.2024, у якому викладено фактичні обставини вчинення правопорушення;

направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого водія ОСОБА_1 направлено до КНП «Рокитнянська багатопрофільна лікарня», однак відомості про проходження огляду в направленні відсутні, огляд не проводився;

роздруківкою із технічного приладу "Drager Alcotest 7510 ARLM-0372" від 04.08.2024, тест № 1138, згідно із якою результат становить 2,22 проміле алкоголю в крові, окрім того на роздруківці міститься власноручно зроблений підпис ОСОБА_2 , який підтверджує виконання вимог OLML R 126 (1998) OIML D 31 (2008) та ідентичність показань на екрані та у роздруківці і вивід «OIML»;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, результат огляду на стан сп`яніння: позитивний 2,22 проміле;

відеозаписом з нагрудних камер поліцейських № 477910 та № 477078, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 891647 від 04.08.2024, яким підтверджені факти викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так на переглянутому в судовому засіданні відеозаписі, що міститься на диску № 1 на відео файлі під назвою «clip-0» із нагрудної камери поліцейського № 477010 зафіксовано як 04.08.2024 о 01:21 год рухається службовий автомобіль, попереду якого рухається транспортний засіб «Chery Tiggo 4 PRO», увімкнуті проблискові маячки на службовому автомобілі. Авто зупинилися, поліцейський вийшов із службового автомобіля та о 01:23 год підійшов до транспортного засобу, біля якого вже стоїть працівник поліції. О 01:23 год працівник поліції перевіряє документи, надані водієм по планшету. На запитання поліцейського, водій повідомила, що вона прямує у місто та протягом доби із спиртного нічого не вживала. ІІ попросили вийти із автомобіля і показати вміст багажника. О 01:44 год зафіксовано як працівники поліції привезли прилад драгер. О 01:45 год водієві повідомляють, що у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці, буде проводитися огляд. Після увімкнення приладу Драгер, його прогріву, о 01:46 год водій дує у прилад, однак він не спрацьовує «алкоголь у роті». Поки поліцейський бере інший мундштук і повторює процедуру підготовки приладу, водій повідомляє: «Знаю винувата, не хороша людина». О 01:48:07 год остання знову дує у прилад, перервано подих, о 01:48:52 год повторює продувку, йде аналіз, та о 01:49 год прилад показує результат 2,22 проміле, на що поліцейський повідомляє, що вказаний результат перевищує норму більше ніж у десять разів. Водій не заперечує результатів тестування. В подальшому зафіксовано роз`яснення прав водієві, складання адміністративних матеріалів та ознайомлення з ними.

На диску № 2 на відео файлі під назвою «clip-1» із нагрудної камери поліцейського № 477078 зафіксовано як 04.08.2024 о 01:23 год поліцейський перевіряє по планшету дані водія, яка показала закордонний паспорт. О 01624 год на запитання поліцейського водій повідомила, що вона прямує у місто та протягом доби із спиртного нічого не вживала, та зробила видих на нього. Після цього на прохання останнього показала вміст багажника. На повторні запитання щодо вживання алкоголю, водій повідомляє, що то вона вживала спиртне, то не вживала. На пропозицію пройти огляд остання погодилася та сказала, що «поїхали». На що поліцейський уточнив своє запитання та повідомив, що пропонує пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер, на що водій погодилася. Поліцейський зателефонував до своїх колег та попросив привезти прилад Драгер, про повідомив водія. Під час очікування поки привезуть прилад драгер, водій неодноразово просить поліцейських вирішити питання, шепоче що вживала алкоголь, а саме горілку та попри неодноразове попередження про кримінальну відповідальність за дачу хабара, водій вже коли поліцейський знаходиться у службовому автомобілі, кладе йому на сидіння гроші. У зв`язку з цим було також викликано СОГ. Всі ці події зафіксовані у проміжку часу із 01:28 год до 01:40 год. В подальшому нагрудна камера № 477078 з 01:40 год до 02:49 год фіксує грошову купюру, а з 03:03 год зафіксовано розмову між поліцейськими про те, що жінка надула 2,22 проміле, закрила автомобіль і забрала ключі, поставила авто на паркінг, і його неможна зрушити.

Суддею встановлено, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 було проведено у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008. А тому зібрані у справі докази суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності для прийняття рішення.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про закриття справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності, на думку судді, воно не підлягає до задоволення, в зв`язку з тим що суд не погоджується із доводами особи, яка притягується до адміністративної відповідальності в тому, що за вказаних нею обставин вона діяла у стані крайньої необхідності.

Так, керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Так, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі не установлений.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п. 2.9 а Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст. 130КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізувала своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодилася нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно із встановленими нормами закону держави Україна.

Правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому зазначені в клопотанні обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.

Суд, розглянувши клопотання, вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки правопорушення, яке вчинене ОСОБА_1 є грубим порушенням Правил дорожнього руху України, що може суттєво впливати не тільки на можливість адекватно керувати транспортним засобом, а також, стосується безпеки інших учасників дорожнього руху.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, визнає доведеним належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені судом, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, доведена «поза розумним сумнівом», тому в його діях наявний склад вказаного правопорушення.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а також запобігання вчинення нових правопорушень.

Суддя зазначає, що вчинене ОСОБА_1 правопорушення є умисним та грубим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами.

При накладенні адміністративного стягнення судом не враховуються обставини, викладені ч. 2 ст. 33 КУпАП, оскільки стягнення накладається за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Враховуючи викладене, до ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Згідно зі ст. 40-1 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень, що становить, 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 40-1, ч. 1 ст. 130, ст. 221, ст. 284 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених ст. 300-1-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України.

Згідно зі ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Тетяна КЛЕПА