запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/458/24Головуючий у 1-й інстанції Звєздова Н.С.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С. за участі захисника Рощина В.С., діючого в інтересах ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Рощина Володимира Сергійовича на постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 29.09.2023 року о 21 год. 00 хв. у м.Запоріжжі на а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь на 553 км водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110267» д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

В апеляційній скарзі захисник Рощин В.С. просив скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивував тим, що постанова суду є незаконною. Суд допустив неповноту та однобічність розгляду справи, не з`ясував обставини, що мають значення для її правильного вирішення, невірно оцінив докази.

Протокол про адміністративне правопорушення містить виправлення та не відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС №1376 від 06.11.2015 року. Достовірно встановити розташування місця вчинення адміністративного правопорушення, а, отже, і визначити підсудність справи неможливо.

Матеріали справи не містять жодного доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Рапорт працівника поліції не є належним і допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Долучений до справи відеозапис не є безперервним. У протоколі про адміністративне правопорушення не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Наявний у справі відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Працівниками поліції було спеціально створено умови для відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. Захисник зазначає, що на відміну від ОСОБА_1 , працівники поліції не могли не знати про те, що чинним законодавством України не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, апелянт посилається на порушення передбачених ст.266-1 КУпАП вимог щодо процедури огляду на стан сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, виконував обов`язки військової служби.

Захисник вказує на відсутність об`єктивності суду під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та перебирання судом на себе функції державного обвинувачення.

Заслухавши захисника Рощина В.С., діючого в інтересах ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали справи, доводи, наведені у скарзі, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №179632 від 29.09.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявний, від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. У графі щодо ознайомлення з місцем та часом розгляду справи суддею Шевченківського районного суду м.Запоріжжя водій від підпису відмовився;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого, у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Огляд за допомогою спеціального технічного засобу не проводився у зв`язку із відмовою водія;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КНП «ОКЗНПД» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 29.09.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, огляд не проводився;

- долученим до матеріалів справи відеозаписом.

Із цього відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився. В результаті чого, ОСОБА_1 працівником поліції було роз`яснено його права, наслідки вчинення порушення п.2.5 ПДР та складено протокол про адміністративне правопорушення.

Доводи апелянта про те, що наявний відеозапис не є безперервним, жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки ніким не спростовано того факту, що водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зафіксовані на відеозаписові події ніким у встановленому законом порядку не оскаржено.

Вказаний відеозапис узгоджується з іншими доказами у справі, є належним та допустимим у розумінні ст.251 КУпАП.

Крім того, склад передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення не вимагає встановлення з наданого відеозапису даних, на які впливав би факт специфічних характеристик технічного засобу.

На відеозаписові події об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність складу та події передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення та винності ОСОБА_1 у його вчиненні.

В оскаржуваній постанові районного суду максимально детально (із зазначенням часових позначень) описано наявний в матеріалах справи відеозапис, в тому числі в частині встановлення факту керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 .

Апеляційний суд звертає увагу, що досліджене відео не містить заперечень ОСОБА_1 щодо керування ним транспортним засобом. Навпаки водій особисто зазначив, що він «просто їхав», не відмовлявся, що саме він безпосередньо керував транспортним засобом та не вказував, що водієм є інша особа.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з постановою уповноваженої особи СРПП ВП №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області в Запорізькій області серії БАБ №786703 від 29.09.2023 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення за вчинення ним передбачених ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП адміністративних правопорушень, а саме: за керування транспортним засобом особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом, та за порушення правил користування ременем безпеки. Зазначену постанову у встановленому законом порядку ніким не оскаржено.

У зв`язку з чим апеляційний суд вважає слушними твердження районного суду щодо встановлення факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Вказаних висновків суд дійшов на основі повного, всебічного дослідження обставин справи та зібраних доказів.

Всупереч протилежним аргументам апеляційної скарги захисника у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце, і що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу «ЗАЗ 110267» д.н.з. НОМЕР_1 .

Аргументи апеляційної скарги захисника щодо неповноти, однобічності дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, з яких вбачається, що усі обставини справи суддею було досліджено всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 розділу Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння внаслідок виявлення передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак. Відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Ознаки алкогольного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, поліцейськими викладено у протоколі про адміністративне правопорушення та в доданих до нього матеріалах.

Апеляційний суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п.2.5 ПДР проведення огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія.

При цьому апеляційний суд зауважує, що жоден із нормативних документів не дає водієві та його захиснику права оспорювати таку вимогу поліцейського.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога поліцейського про необхідність проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх ймовірної протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу, яка нібито мала місце 29.09.2023 року апелянтом не надано.

Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх складанні, не встановлено. Протокол про адміністративне правопорушення ААД №179632 від 29.09.2023 року містить передбачені ст.256 КУпАП відомості. В ньому зазначено дату та місце його складення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть адміністративного правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС №1376 від 06.11.2015 року під час оформленню протоколу про адміністративне правопорушення апеляційний суд до уваги не приймає. Відповідно до п.1 Розділу I зазначеного нормативно-правового акта, сфера застосування даної інструкції не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Крім того, згідно з положеннями ч.2 ст.266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем, проте зі змісту апеляційної скарги не вбачається ні посилань на конкретні обов`язки військової служби, які нібито виконував ОСОБА_1 , ні достовірних відомостей на підтвердження вказаних обставин.

Отже, за викладених обставин правових підстав для застосування положень ст.266-1 КУпАП не було.

В результаті перевірки апеляційним судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення жодних відомостей про можливу необ`єктивність чи упередженість судді, який визнав водія винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, не виявлено та під час апеляційного перегляду стороною захисту не наведено.

На стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення уповноважений орган Національної поліції фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним докази.

Захисник ОСОБА_2 був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції, сторона захисту не була позбавлена можливості у встановленому законом порядку обґрунтувати свою позицію, заявляти клопотання, подавати докази. Перед судом обидві сторони були в однаковому правовому становищі.

Таким чином, стороні захисту повною мірою забезпечено можливість скористатися своїми правами обстоювати у суді власну позицію, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути присутнім в судовому засіданні. Вказана позиція повністю узгоджується зі змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року (справа 208/712/19, провадження №13-47зво22).

Водночас апеляційний суд вважає безпідставним посилання в оскаржуваній постанові судді на рапорти працівників поліції як на докази винуватості ОСОБА_1 , оскільки такі документи за своїм правовим змістом є службовими документами, якими поліцейські інформують начальника Відділу поліції №4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області про законність своїх дій.

У зв`язку з чим, постанова судді підлягає зміні в частині виключення посилання на рапорти працівників поліції як на докази винуватості ОСОБА_1 .

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що в абз.1 мотивувальної частини постанові судді допущено помилку. Місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено «а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Марганець на 59,3 км» замість «а/д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь 553 км (як це підтверджується відомостями протоколу про адміністративне правопорушення).

За таких обставин, апеляційний суд з метою уточнення місця вчинення адміністративного правопорушення вважає за необхідне змінити оскаржувану постанову в зазначеній вище частині на підставі ст.294 КУпАП.

Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Рощина Володимира Сергійовича задовольнити частково.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 змінити.

Помилково зазначене у мотивувальній частині постанови судді місце вчинення адміністративного правопорушення «59,3 км а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Марганець» змінити на «553 км а/д Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя-Маріуполь».

Виключити з мотивувальної частини постанови судді посилання на рапорти працівників поліції як на докази винуватості ОСОБА_1 .

В решті постанову судді залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар