Єдиний унікальний номер 229/6400/24
Номер провадження 3/229/2599/2024

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Гонтар А.Л., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дружківки Донецької області, громадянки України, РНОКПП: НОМЕР_1 , пенсіонер, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, протягом року, до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення не притягувалася -

за ч.3 ст. 156 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ :

19 вересня 2024 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов адміністративний протокол серії ВАД № 599245 від 16 вересня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

Згідно протоколу, 16 вересня 2024 року о 10 год. 35 хв. в кіоску за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 здійснила продаж табаку з рук гр…., а саме 100 (сто) г за ціною 80 (вісімдесят) грн., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв, клопотань про розгляд справи за її відсутності або перенесення розгляду справи суду не надала.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року Європейський Суд з прав людини наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Попри те, що особа не отримала або ухилилася від отримання судової повістки, її право на справедливий суд, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушене не було. Таким чином, особі повинно бути відомо про час і місце розгляду справи, оскільки є можливість стежити за ходом справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. З таким висновком погодився ЄСПЛ у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16.

Відповідно до ст.268 КУпАП, присутність особи-правопорушника при розгляді справи про адміністративне правопорушення передбаченого ст. 156 КУпАП не є обов`язковою, суддя вважає, що справу можливо розглядати без особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За правилами ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положенням ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозиція ч.3 ст. 156 КУпАП передбачає відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.

Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення.

Суб`єктом адміністративного правопорушення є працівники торгівлі, громадського харчування та сфери послуг, громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності в цих галузях; будь-яка фізична осудна особа, що досягла 16-річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Судом встановлено, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 599245 від 16.09.2024 р. у графі «склад адміністративного правопорушення» не повно розкрито суть адміністративного правопорушення, а саме не вказано особу якій було продано тютюн та не зазначено які саме норми закону порушено гр. ОСОБА_1 . ОСОБА_2 у протоколі зазначено як свідка події, а не як покупця тютюну.

Вищезазначене робить обвинувачення не конкретним, не розкриває об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 156 КУпАП.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеного у статті КУпАП та нормам інших законів, якими передбачено відповідальність за вчинення чітко визначених законодавством України протиправних дій.

Серед ознак суті адміністративного правопорушення повинно бути посилання на конкретний чинний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Склад адміністративного правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Санкція ч.3 ст. 156 КУпАП передбачає накладення штрафу з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі.

Торгівля- це процес обміну товарами, послугами, цінностями і грошима. У широкому значенні-вид підприємницької діяльності, пов`язаний з купівлею-продажем товарів.

Проте, матеріали справи не містять жодного доказу того, що гр. ОСОБА_1 отримала від продажу тютюну грошові кошти (виручку), відсутнє підтвердження вилучення у неї цих грошових коштів.

До матеріалів справи долучено письмове пояснення свідка ОСОБА_2 , в якому зазначено, що він 16.09.2024 р. у денний час пішов у кіоск, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та придбав 100 г табаку за 80 грн. у жінки.

Проте протоколом та матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно є продавцем у зазначеному кіоску.

В письмових поясненнях свідка відсутнє посилання про попередження особи про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих пояснень відповідно до ст. 384 КК України, що викликає у суду сумнів в достовірності наданих свідком свідчень.

Враховуючи вищенаведене, суд ставить під сумнів пояснення свідка ОСОБА_2 , оскільки показання свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, а протокол про адміністративне правопорушення містить недоліки в частині викладення обставин скоєного правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа № 161/5372/17) зазначено позицію, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Обставини, що підтверджуються показаннями свідка повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому адміністративному правопорушенні.

Судом також виявлено, що у протоколі огляду речей від 16.09.2024 р., який міститься в матеріалах справи, посадовою особою яка складала даний протокол, не зазначено у кого саме було вилучено куплений табак, що не підтверджує обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо власника кіоску розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та чи зареєстровані власник кіоску чи правопорушниця як суб`єкт підприємницької діяльності.

Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення за ч. 3 ст. 156 КУпАП не узгоджується з фактичними даними справи, а вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ч. 3 ст. 156 КУпАП не доведена належними та допустимими доказами, що виключає адміністративну відповідальність за цією статтею.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Для встановлення "обґрунтованості висунутого обвинувачення" у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази, які в сукупності доводять винуватість особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини "поза розумним сумнівом".

Стаття 17 Закону України «Про виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язує суди при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно чого суд вправі обгрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таким, що не залишають місце сумнівам.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумних сумнівом.

Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Враховуючи всі сумніви щодо доведеності вини правопорушниці, суд приходить до висновку, що викладені в протоколі серії ВАД № 599245 від 16.09.2024 року обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.156 КУпАП, не підтверджуються належними, допустимими доказами, не відображають всіх істотних ознак складу адміністративного правопорушення, тому протокол про адміністративне правопорушення не можна визнати доказом вини правопорушниці у розумінні ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 КУпАП, постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КУпАП вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у ст.ст. 234-1,234-2, 244-4, 262, 264 цього Кодексу.

Відповідно до протоколу огляду речей від 16.09.2024 року, який міститься в матеріалах справи, 16.09.2024 року у невідомого громадянина працівниками поліції було вилучено 100 г табаку.

Відповідно до протоколу огляду речей від 16.09.2024 року та квитанції про отримання речей № 313 від 16.09.2024 р., які містяться в матеріалах справи, в кіоску було виявлено та вилучено 2,4 кг табаку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КУпАП вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.

Суд прийшов до висновку, що вилучені речі підлягають поверненню володільцеві.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 251-252, 265, 280, 283-284, 287, 289, 291 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.156 КУпАП.

Вилучені для тимчасового зберігання речі, згідно протоколів огляду речей від 16.09.2024 р. та квитанції про отримання речей № 313 від 16.09.2024 р. повернути власниці.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня винесення постанови до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: А.Л. Гонтар