Провадження №: 3/755/6455/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" листопада 2024 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Мельниченко Л.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла з Дніпровського УП ГУНП у м.Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла справа про адміністративне правопорушення зі складеним протоколом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Як вбачається з даних, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 583259 від 01 жовтня 2024 року: «16 вересня 2024 року за адресою АДРЕСА_2 вчинив домашнє насильство стосовно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .»

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилися, обмежившись представленням їх інтересів у суді адвокатами.

Як вбачається з долучених до протоколу пояснень ОСОБА_1 , адресованих 01 жовтня 2024 року Бориспільському ВП ГУНП в Київській області, що між ним та ОСОБА_3 21 грудня 2021 року розірвано шлюб. Він з ОСОБА_3 мають спільного сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який до вирішення питання про місце проживання дитини проживає з матір`ю ОСОБА_3 . У Бориспільському міськрайонному суді Київської області слухаються їх позови про визначення місця проживання дитини, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, тощо. На цей час відсутня заборона на його спілкування із сином. 16 вересня 2024 року він приїхав до школи, щоб побачити сина та відвезти його додому, але невідомий чоловік намагався чинити йому перепони у спілкуванні та побаченні із сином. Невідомий повідомив, що прихав забрати його сина зі школи, однак, він, ОСОБА_4 , не надавав йому ніяких повноважень забирати сина зі школи. Довіряючи їх спільну малолітню дитину сторонній особі, яка не має жодних прав та обов`язків щодо дитини, матір - ОСОБА_3 проявляє повну безвідповідальність щодо своїх прав та обов`язків відносно сина. Вона перешкоджає йому бачиться із сином, постійно обмовляє його, оскільки він ніякого фізичного та психологічного насильства стосовно неї та дитини не застосовує.

У судовому засіданні адвокат Шульженко Д.Ю. повідомив, що між колишнім подружжям ОСОБА_5 немає згоди щодо місця проживання дитини, визначення зустрічей з дитиною, участі у її вихованні обох батьків та щодо поділу майна подружжя. Справи перебувають на розгляді у суді. Зранку 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 приїхав до школи, щоб побачити сина. Він був дуже здивований, коли побачив як сина до школи привіз невідомий чоловік, його це дуже обурило. Він з`ясовував у незнайомця чи має той документ, який йому юридично дозволяє супроводжувати його, ОСОБА_1 , сина. Незнайомець зачинив його сина в салоні автомобіля та перешкоджав рідному батьку спілкуватися із сином. ОСОБА_1 не застосовував до сина психологічного та фізичного насильства. Він дізнався, що незнайомець це співмешканець його колишньої дружини. В той же час, вони стверджують, що невідомий чоловік не має права супроводжувати малолітню дитину, тим більше ховати від батька та перешкоджати спілкуванню. У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначено неправильно час зустрічі, він приїхав не в обід забирати сина, а приїхав зранку зустрітися та провести до школи. Цей факт підтверджується відеозаписом, який вони долучають до матеріалів справи, з якого видно, що батько обнімається із сином, та вони втрьох, із ОСОБА_6 , ведуть його до школи. В матеріалах справи відсутні докази застосування ОСОБА_1 психологічного насильства щодо сина, а у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній склад адміністративного правопорушення. Наявний в матеріалах консультативний висновок лікаря свідчить лише про те, що мати привела дитину 16 вересня 2024 року до лікаря, який з її слів записав скарги та оглянув дитину. Тому він просить закрити провадження щодо ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Адвокат окремо зазначив, що вважає, що суддя не повинен збирати докази винуватості його клієнта, а повинен лише перевірити надані йому докази. Тому він категорично заперечував щодо задоволення клопотання адвоката Мальцевої Г.Ю. про допит ОСОБА_6 у судовому засіданні. Крім того, за весь час лише один раз на ОСОБА_1 був складений протокол за ст. 173-1 КУпАП, однак, постановою судді від 23 грудня 2021 року провадження було закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення.

Аналогічна позиція у судовому засіданні була висловлена адвокатом Шугалєєвою І.Г. Крім того, адвокат заперечувала щодо долучення до матеріалів справи висновку психологу.

У судовому засіданні були надані додаткові пояснення ОСОБА_1 та його адвоката про те, що батьки мають однакові права та обов`язки. Довіряючи їх спільну малолітню дитину сторонній особі, ОСОБА_3 проявила безвідповідальність щодо обов`язків відносно сина. На відео від 16 вересня 2024 року видно, що він обнімається із сином, дитина сумує за батьком та рада його бачити. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Заявниця, яка є зацікавленою особою, не була присутня біля школи 16 вересня 2024 року та не знає, що там відбувалося. Також, в матеріалах справи відсутні пояснення свідків події. У змісті протоколу не конкретизована суть правопорушення, які конкретні дії вчиняв ОСОБА_1 та які з них свідчать про його умисел на вчинення домашнього насильства фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого, та чим підтверджується вчинення цих дій. У матеріалах справи відсутні докази вчинення ним, ОСОБА_1 , домашнього насильства щодо дитини. Якраз поведінка матері, яка постійно звертається до поліції, перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, шкодить дитині, але не є домашнім насильством, а лише підтверджує суб`єктивне сприйняття заявником певних подій.

Адвокат Мальцева Г.Ю. у судовому засіданні наполягала на тому, що ОСОБА_1 було вчинено домашнє насильство відносно власної дитини. Така поведінка чоловіка триває вже довго. У матеріалах справи достатньо доказів вчинення правопорушення. Згідно пунктів 6 та 7 висновку психолога від 20 жовтня 2024 року, який вони отримали для цього провадження, виявлений у ОСОБА_2 рівень розвитку мови і мовлення, дозволяють йому надавати правильні свідчення стосовного того, свідком та учасником чого був, а саме дій ОСОБА_1 біля гімназії. У ОСОБА_2 не виявлено психологічних ознак підвищеної схильності до фантазування. Вона підтримує заяву ОСОБА_3 та вимагає притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Також, вона категорично заперечує щодо долучення та визнання належним доказам відеозапису, наданого адвокатом Шульженком Д.Ю., оскільки це частина відеозапису, вирізана із загального запису, та висвітлює ОСОБА_1 у вигідному для нього положенні, а інших подій вони не надали. На самому запису відсутній час та дата запису.

У той же час, адвокат забрала флешнакопичувач з відеозаписами, який до своєї зави до поліції долучила ОСОБА_7 , оскільки він містить записи інших зустрічей з ОСОБА_1 , та не містить відеозапису події від 16 вересня 2024 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він цивільний чоловік ОСОБА_3 . Більше трьох років він проживає з ОСОБА_3 , її сином та своїм сином однією родиною. ОСОБА_2 вже два роки його називає батьком, у них гарні дружні відносини. За проханням дружини він іноді привозить ОСОБА_8 до школи. 16 вересня 2024 року, коли він з ОСОБА_8 приїхали до школи, то він побачив, як до них іде два невідомих чоловіка. Він раніше не був знайомий з ОСОБА_1 Невідомий чоловік почав кричати та кидатися до ОСОБА_8 , останній злякався, зачинив дверні та вікно у салоні автомобіля. Чоловік кричав, застосовував нецензурну лексику, погрожував. Потім вони почали спілкуватися і він зрозумів, що це колишній чоловік його дружини. Він сам попросив ОСОБА_8 вийти з автомобіля. ОСОБА_1 схопив хлопця, почав обнімати, цілувати, а другій чоловік це знімав. ОСОБА_9 боявся чинити супротив таким діям. Потім вони разом відвели ОСОБА_8 до школи, зйомка закінчилася і ОСОБА_1 поїхав, а ОСОБА_9 залишився у школі. Він не викликав на місце події працівників поліції, оскільки звик усі проблеми розв`язувати самостійно. Він телефонував ОСОБА_3 та розповідав про події. Йому було відомо, що дружина звернулася з цього приводу з заявою до поліції, чому не одразу він не знає. Він не надавав ніяких пояснень раніше, він не проявляв ініціативу з цього приводу, а його не просив ніхто. Вперше пояснення він надав у судовому засіданні.

Із заяви ОСОБА_3 від 27 вересня 2024 року вбачається, що вона звернулася до Дніпровського управління поліції в місті Києві із заявою про те, що 16 вересня 2024 року біля будівлі початкової школи Гімназії «А+» на парковці для авто, за адресою Регенераторна 4,-в, де навчається її син, колишній чоловік та батько дитини ОСОБА_1 приїхав з незнайомими людьми, влаштував сварку, висловлювався нецензурною лайкою, налякав дитину, яку до школи привіз її цивільний чоловік ОСОБА_6 .. Ця ситуація негативно сприяла психоемоційному стану дитини і тепер вона змушена звертатися за допомогою до спеціалістів. У цій заяві, ОСОБА_3 зазначає про те, що вже декілька років колишній чоловік влаштовує конфлікти, погрожує, вона неодноразово викликала поліцію міста Борисполя. У заяві перелічені звернення, всі вони датовані 2021 роком.

Із рапорту працівника поліції, без дати складання, вбачається, що 27 вересня 2024 року він отримав матеріал за зверненням ОСОБА_3 про те, що її колишній чоловік тривалий час висловлює погрози у її бік, 16 вересня 2024 року вчинив домашнє насильство відносно сина. Вивчивши матеріали, відеозаписи, надавши потерпілій інформацію про її права та заходи соціальних послуг, він викликав для пояснень ОСОБА_1 . Останній повідомив, що він 16 вересня 2024 року приїхав до місця навчання сина для зустрічі з ним, однак їм перешкоджав невідомий чоловік. Він не надавав цьому чоловіку згоди супроводжувати його дитину та забирати зі школи. Ніяких дій він не вчиняв, а навпаки ОСОБА_3 перешкоджає його сплакуванню з дитиною. З ОСОБА_1 було проведено профілактичну бесіду та на нього складено протокол.

З копії консультативного висновку дитячого невролога від 24 вересня 2024 року вбачається, що 16 вересня 2024 року до лікаря звернулася ОСОБА_3 для огляду ОСОБА_2 . Зі слів матері, у її сина були скарги на здоров`я, які з`явилися після зустрічі з батьком 16 вересня 2024 року.

Як вбачається з долученого адвокатом висновку за результатами психологічного обстеження психологом за зверненням ОСОБА_3 від 22 жовтня 2024 року, мати детально розповіла про їх відносини з ОСОБА_1 , починаючи з 2017 року, та на її думку який вплив це здійснює на її сина. Також, ОСОБА_3 розповіла про події, які відбувалися 16 вересня 2024 року біля школи. У результатах психодіагностичного обстеження психолог визначила аналіз рівня інтелектуального розвитку та рівня загальної підготовки, мотивації до навчальної діяльності ОСОБА_8 . Окремий розділ висновку містить дослідження родинних зав`язків. Своєю родиною ОСОБА_9 вважає матір, брата та батька ОСОБА_6 . Йому комфортно та затишно у цій родині. ОСОБА_4 ОСОБА_9 називає виключно ОСОБА_10 , надає негативний висновок щодо поведінки та відношення кровного батька, особливо, не бажання зустрічати з ним, оскільки ці зустрічі супроводжуються наявністю друзів ОСОБА_10 та алкоголю. Крім того, психолог зазначає, що окремо були досліджені обставин подій 16 вересня 2024 року. Крім пояснень матері та ОСОБА_8 вона повністю дослідила відеозапис події та дала висновки.

У судовому засіданні будь-яких інших доказів та клопотань надано не було, тому суддя приймає рішення на наявних та досліджених у судовому засіданні доказах, які знаходяться у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення адвокатів, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, з`ясувавши учасників судового розгляду, що у них відсутні додаткові докази, та відсутні клопотання, суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного та економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно завдається шкода.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у частині 1 статті 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення обов`язково зазначаються суть адміністративного правопорушення.

У рішенні по справі «Karelin v. Russia» no. 926/08ECHR від 20 вересня 2016 року зауважено, що з боку суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, є недопустимим уточнення у судовому рішенні фабули правопорушення, усунення певних розбіжностей та неточностей, які мали місце у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки такий підхід становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу.

За таких умов особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки має захищатися від обвинувачення, яке фактично судом підтримується.

Наведене доводить, що саме з протоколу про адміністративне правопорушення суддя має встановити сукупність достатніх даних, які дозволяють зробити обґрунтований, коректний висновок про свідоме вчинення домашнього насильства.

З даних протоколу про адміністративне правопорушення неможливо встановити, в чому полягало домашнє насильство, яке вчинив ОСОБА_1 .

Крім того, суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка є викладом обставин складу адміністративного правопорушення, що ставиться у вину особі, винуватість якої у скоєнні правопорушення має доводитися в суді; перекваліфіковувати дії, самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки суд, діючи таким чином, порушує вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

У справі «Малофєєва проти росії», серед іншого зазначено, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принцип рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

ОСОБА_3 , яка подавала заяву щодо подій, які відбувалися 16 вересня 2024 року, не була очевидцем цих події і знає про них лише зі слів свого співмешканця. Останній, будучи зацікавленою особою у результатах прийнятого рішення, тільки в суді вперше надав пояснення, що ставить під сумнів їх об`єктивність. Крім того, саме він зазначив, що не вважав за необхідне викликати на місце події працівників поліції та разом з ОСОБА_1 відвели дитину до приміщення школи. Щодо психологічного висновку, то з його змісту вбачається, що психолог проводила загальне психологічне дослідження індивідуального розвитку дитини, рівня його загальної підготовки, мотивації до навчальної діяльності. Окремо матір розповіла про її стосунки з колишнім чоловіком та проблеми, які існують. Також, ОСОБА_3 повідомила, що їй відомо про події, які сталися конкретно 16 вересня 2024 року. Психолог зазначає, що вона для оцінки досліджувала наданий запис події. У той же час, у судовому засіданні було повідомлено, що запис подій 16 вересня 2024 року у ОСОБА_3 відсутній. Вона працівникам поліції і суду надавала флешнакопичувач на якому наявні записи про події в інші дні. Фактично, у судовому засіданні було встановлено, що існує відеозапис події лише у ОСОБА_1 , однак, було надано лише часткову запис, на якій відсутні дані про час та місце цього запису.

Фактично жодних даних, які б всебічно, повно та об`єктивно висвітлювали обставини, які відбулися 16 вересня 2024 року, судді надано не було, а формальний підхід працівника поліції при складанні адміністративного протоколу, не вжиття заходів перевірки наданих доказів та не вжиття заходів до збирання доказів, - призвели до того, що, з урахуванням досліджених матеріалів, заслуханих пояснень осіб, суддя не має можливості встановити у чому полягає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») no. 16437/04ECHR 14 лютого 2008 року у §43 зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження у справі про адміністративне підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вище викладене, суддя вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 173-2, 247, 251, 256, 280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням норм статей 287-279 КУпАП, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Л.А. Мельниченко