Доповідач: Клок О. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Клок О.М., з участю секретаря судових засідань Таровської А.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бакаєвича А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Бакаєвича А.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсіонера на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В

Вказаною постановою судді ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605, 60 гривень.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 13 липня 2024 року о 15 год 23 хв, на території гаражного кооперативу «Авіатор», що на вул. Авіаторів, 4 у м. Луцьку, керував транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР).

Не погоджуючись з постановою судді першої інстанції захисник Бакаєвич А.В. подав апеляційну скаргу, у якій вказує на її незаконність та необґрунтованість через невідповідність висновків судді фактичним обставинам вчиненого, неповноту з`ясування усіх обставин вчиненого, порушення норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані та докази у підтвердження того, що 13 липня 2024 року о 15 год 23 хв ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, і відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», був зупинений працівниками поліції за порушення вимог ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на транспорті. В ході спілкування із поліцейськими, біля воріт гаражного кооперативу «Авіатор», ОСОБА_1 також заперечував факт керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння тому, вважаючи таку їх вимогу незаконною, перебуваючи у статусі пішохода, а не водія, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився. Жоден із свідків, допитаних у суді, також не підтвердили тієї обставини, що до приїзду працівників поліції, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Тому, факт керування останнім транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння о 15 год 23 хв 13 липня 2024 року є нічим іншим, як лише припущенням. Ураховуючи викладене, просить оскаржувану ним постанову судді першої інстанції скасувати, а провадження по даній справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Бакаєвича А.В., свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, доходжу такого висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги захисника щодо заперечення законності оскаржуваної ним постанови судді, вважаю, що даних вимог закону при її винесенні місцевим судом дотримано не було.

Згідно викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин вчиненого, ОСОБА_1 ставиться у провину керування ним 13 липня 2024 року о 15 год 23 хв транспортним засобом, на території гаражного кооперативу, що на вул. Авіаторів, 4 у м. Луцьку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота та відмова від законної вимоги працівника поліції про проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Змістом наявних у матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_2 стверджується, що 13 липня 2024 року близько 15 год. 23 хв ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, виїжджаючи з території гаражного кооперативу «Авіатор».

Проте, будучи допитаним, як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, у якості свідка, він таких своїх пояснень не підтвердив та показав, що викликав працівників поліції через виниклий між ним та ОСОБА_1 конфлікт, з метою припинення протиправних дій останнього. Факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння не підтвердив.

Свідок ОСОБА_3 , який 13 липня 2024 року підвозив ОСОБА_1 до гаражного кооператив, також у судах двох інстанцій показав, що запаху алкоголю від нього чутно не було.

Із долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудного відеореєстратора камери інспектора поліцейського, якийзначиться як додаток до протоколу та з урахуванням вимог ст. 251 КУпАП є належним та незалежним від будь-якого суб`єктивного сприйняття доказом убачається, що о 16 год 35 хв 13 липня 2024 року працівник поліції пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, через відчутний у нього запах алкоголю з порожнини рота та стверджує про попереднє керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, він перебуває у статусі пішохода та у категоричній формі заперечує даний факт, зазначає, що керував автомобілем тверезим, про що також вказав у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно нього та у письмових поясненнях, наявних у матеріалах справи.

Із відеозапису із місця події лише убачається, як транспортним засобом марки «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 керує особа чоловічої статі (обличчя фактично не видно).

Статтею 35 Закону України «Про національну поліцію» визначено перелік підстав, за наявності яких поліцейський може зупинити транспортний засіб.

Як стверджується змістом протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 у провину ставиться порушення ним п. 2.5 ПДР, відповідно до якого водій, на вимогу працівника поліції, повинен пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

?Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність як за керування, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до положень п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно із п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (п.6 розділу І Іструкції).

У розумінні вимог п. 7 розділу І Інструкції, огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лише у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейськими.

Отже, поліцейський вправі пред`явити до водія транспортного засобу вимогу пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння лише за наявності підстав вважати, що саме водій перебуває у стані, зокрема, алкогольного сп`яніння, згідно із ознаками такого стану.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_4 вказує на те, що при винесені оскарженої ним постанови, суддею такі обставини не встановлювались, а обґрунтованість його доводів не перевірялась.

Як стверджується матеріалами даної справи, працівниками поліції не було задокументовано та, у зазначеному випадку, не доведено належними і допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 як водієм будь-яких пунктів ПДР, що стало б наслідком зупинення транспортного засобу під його керуванням, установлення у нього ознак алкогольного сп`яніння та озвучення йому законної вимоги про необхідність проходження ним як водієм, а не пішоходом, огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку.

Тобто, у цьому конкретному випадку, наявність ознак алкогольного сп`яніння та вимога про проходження огляду на стан сп`яніння, були озвучені поліцейським останньому як пішоходу, а не водію, фактично постфактум через годину після керування ОСОБА_1 транспортним засобом, на території гаражного кооперативу, і лише на основі пояснень ОСОБА_2 , який у судах двох інстанцій їх не підтвердив, а поліцейських викликав через виниклий між ними конфлікт.

Наведене вище у своїй сукупності та взаємозв`язку, позиція ОСОБА_1 , на момент оформлення стосовно нього адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який категорично заперечував факт керування ним 13 липня 2024 року о 15 год 23 хв транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, дають підстави для висновку про відсутність, обґрунтованих підстав вважати вимогу поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння законною, а усі оформлені стосовно нього процесуальні документи у підтвердження вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належними та допустимими.

Вищевикладене є свідченням того, що поліцейськими не було дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суддя наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і у порядку, установлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Стандарт доведення вини поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є винною у вчиненні адміністративного правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія, викладена у протоколі про адміністративне правопорушення, має пояснювати усі установлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

Тоді як сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не може бути беззаперечним доказом доведення винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За таких обставин, вважаю, що постанова судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню, оскільки наявність у його діях складу даного адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами наявними у справі.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки при перевірці доводів апеляційної скарги установлено відсутність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то провадження у даній справі стосовно нього підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу захисника Бакаєвича А.В., подану в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: