Провадження №: 3/755/5103/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Левко Віра Богданівна, розглянувши справи про адміністративні правопорушення, що надійшли з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановила:

06 серпня 2024 року близько 12 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 порушив терміновий заборонний припис від 06.08.2024 серії АА № 263281.

Крім того, 06 серпня 2024 року близько 12 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до колишньої співмешканки, а саме: кричав, лаявся.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2024 року матеріали адміністративної справи № 755/14060/24 (провадження №3/755/5103/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та матеріали адміністративної справи № 755/14061/24 (№3/755/5104/24) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно № 755/14060/24 (провадження №3/755/5103/24).

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Згідно долученої до клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення захисника ОСОБА_2 , довідки виданої командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 наразі є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

04.11.2024 через систему «Електронний суд» надійшло клопотання-заперечення захисника ОСОБА_1 - адвоката Бойко В.В. про закриття об`єднаної справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_1 не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; супровідні листи не містять доказової бази та в них невірно зазначено місце проживання ОСОБА_1 ; рапорти містять істотні порушення, а саме: не зазначено час отримання виклику оперативним черговим, не зазначено час прибуття, вважає, що це зроблено умисно, щоб не було встановлено час складання термінового заборонного припису та в подальшому протоколів про адміністративне правопорушення; в поясненнях потерпілої йдеться про порушення термінового заборонного припису, однак не зрозуміло звідки він з`явився; відсутні свідки та відеозапис; порушено право на захист, а саме ОСОБА_1 не було роз`яснено права, був відсутній захисник під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 підтвердила обставини, викладені у протоколах про адміністративне правопорушення та повідомила суд, що наразі вони з ОСОБА_1 не проживають разом, оскільки останній проходить військову службу. Всі обставини, викладені у поясненнях та протоколі відповідають дійсності.

Суддя, дослідивши матеріали справи, а саме: протоколи про адміністративне правопорушення від 06.08.2024 серії ВАВ № 583062 та № 583061; рапорт інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5; письмові пояснення потерпілої ОСОБА_4 ; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника від 06.08.2024 серії АА № 263281; копію паспорта ОСОБА_1 , заслухавши думку потерпілої ОСОБА_4 , вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні склади адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з огляду на таке.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами .

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п. 15 Розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (далі - Інструкція № 1376), до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи та матеріали, що містять інформацію про правопорушення) .

Щодо доводів захисника ОСОБА_1 - адвоката Бойко В.В. про те, що супровідні листи, наявні в матеріалах справи не містять доказової бази, то суддя з цим погоджується, але звертає увагу на те, що ці листи адресовані голові Дніпровського районного суду м. Києва із зазначенням, що з Дніпровського УП ГУНП у м. Києві направляються для розгляду та прийняття рішення адміністративні матеріали за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

З тексту рапорта інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 вбачається, що 06.08.2024 під час добового чергування в складі мобільної групи реагування на факти вчинення домашнього насильства сектору протидії домашньому насильству Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, від оперативного чергового отримано виклик за адресою: АДРЕСА_2 , який кваліфіковано як «домашнє насильство».

Прибувши на місце події, виявлено ОСОБА_4 , в результаті спілкування з якою з?ясовано, що вона здійснила виклик на спецлінію «102» у зв?язку з тим, що 06.08.2024 близько о 12 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , її колишній співмешканець - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попри винесений поліцейськими терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 06.08.2024 (серія АА № 263281) заходи якого передбачають: зобов?язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи - ОСОБА_4 , заборона на вхід та перебування в місці її проживання (перебування), заборона в будь-який спосіб контактувати з нею строком на 4 доби з 11 год 00 хв 06.08.2024 та діє до 11 год 00 хв 10.08.2024, прийшов у її місце проживання та кричав на неї, чіплявся та лаявся.

ОСОБА_1 від надання пояснень щодо даної події відмовився з власних міркувань. З даним громадянином проведено профілактичну бесіду. Заявниці надано інформування про їхні права, заходи та соціальні послуги, якими вони можуть скористатися у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

В подальшому, щодо ОСОБА_1 за вчинення домашнього насильства психологічного характеру до колишньої співмешканки - ОСОБА_4 , та невиконання вимог ТЗПсК серії АА № 263281 від 06.08.2024, складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (серія ВАВ № 583061, 583062).

Щодо доводів сторони захисту про порушене право на захист ОСОБА_1 , то суддя зазначає наступне.

Згідно з п. 11, 12 Розділу ІІ Інструкції № 1376), При складанні протоколу про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, повідомляється, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто у строки, визначені статтею 277 КУпАП, про що робиться відмітка та ставиться підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол про адміністративне правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків і потерпілих протокол про адміністративне правопорушення може бути підписано також цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, підписати протокол про адміністративне правопорушення у ньому робиться запис про це.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення та пояснення по суті адміністративного правопорушення, які додаються до протоколу про адміністративне правопорушення, а також викласти мотиви своєї відмови підписати його.

Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення від 06.08.2024 серії ВАВ № 583062 та № 583061, ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, однак останній відмовився від підпису та від надання пояснень, про що зроблено відповідну відмітку у протоколі.

Захисник ОСОБА_2 у своєму клопотанні зазначає: «про кожний випадок адміністративного затримання поліція негайно після фактичного затримання особи повідомляє центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (БВПД) за допомогою телефонного чи інших видів зв`язку (ч. 2 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затв. Постановою КМУ № 1363 від 28.11.2011). Саме не залучення захисника при складанні заборонного припису та протоколів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дало можливість працівникам Національної поліції, а саме лейтенанту поліції ОСОБА_5 перевищувати свої повноваження та фальсифікувати докази.»

Водночас, суддя звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 підлягав адміністративному затриманню, тому посилання на вказаний вище Порядок не є коректним.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП)

Як встановлено вище, працівниками поліції виконано положення законодавства, а саме п. 11 Розділу ІІ нструкції № 1376, Порядку № 1363 про роз`яснення прав, передбачених ст. 55, 56, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Разом з тим, згідно аналізу наведених вище норм чинного законодавства, участь адвоката є обов`язковою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а захисник посилається на стадію оформлення матеріалів, а саме протоколів про адміністративне правопорушення, а відтак суддя не вбачає порушень та розцінює це як спосіб захисту і спробу ухилитися від адміністративної відповідальності.

Також, суддя зауважує, що при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 користується послугами адвоката, тобто його право, передбачене ч. 1 ст. 268 КУпАП реалізоване.

Згідно ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з положеннями ч. 2, 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника є спеціальним заходом щодо протидії домашньому насильству (п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону).

Відповідно до положень ст. 25 Закону, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Курт проти Австрії» (KURT v. AUSTRIA application no. - 62903/15) від 15.06.2021, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи влади повинні негайно реагувати на заяви про домашнє насильство та встановити, чи існує реальна та безпосередня загроза життю однієї або кількох ідентифікованих постраждалих від домашнього насильства, шляхом проведення незалежної, проактивної та всебічної оцінки ризиків. Реальність і безпосередність ризику повинні оцінюватися з урахуванням конкретного контексту випадків домашнього насильства. Якщо в результаті оцінки ризиків виявляється, що існує реальна та безпосередня загроза життю, органи влади зобов`язані вжити превентивних оперативних заходів, які будуть адекватними та пропорційними рівню оціненого ризику.

У рішенні «Халіме Кіліч проти Туреччини» ( HALIME KILIC v. TURKEY, application no. - 63034/11), Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що не притягнувши до відповідальності особу за невиконання виданих їй судових заборон (обмежувальних приписів), національні органи влади позбавляють ці заборони будь-якої ефективності, створюючи атмосферу безкарності, яка дозволить кривднику безперешкодно повторювати акти насильства над своєю дружиною.

Суддею встановлено, що 06.08.2024 інспектором СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника ОСОБА_1 строком на 4 доби з 11 год 00 хв 06.08.2024 по 11 год 00 хв 10.08.2024, у зв`язку із вчинення ним 06.08.2024 близько 09 год 30 хв за адресою: АДРЕСА_2 , домашнього насильства щодо постраждалої ОСОБА_4 як особи, з якою спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Встановлено заходи: зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 25 Закону, терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 06.08.2024 серії АА № 263281, вручено кривднику, а копію - постраждалій особі, що підтверджується наявністю їх підписів у відповідних графах.

Водночас, особі, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис роз`яснено положення статті 173-2 КУпАП про притягнення до відповідальності за невиконання термінового заборонного припису стосовно кривдника, зобов`язання повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ Національної поліції за місцем вчинення домашнього насильства, а також про право оскарження термінового заборонного припису кривдника до суду, про що свідчить наявність його підпису у відповідних графі.

Суддя звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 9 ст. 25 Закону та п.22 Розділу ІІ Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 01 серпня 2018 року № 654, ОСОБА_1 , будучи повідомлений про право на оскарження термінового заборонного припису стосовно кривдника, цим правом не скористався.

Відтак, суддею встановлено, що 06 серпня 2024 року близько 12 год 00 хв за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , щодо якого працівниками поліції винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 06.08.2024 серії АА № 263281 строком на 4 доби з 11 год 00 хв 06.08.2024 по 11 год 00 хв 10.08.2024, порушив терміновий заборонний припис стосовно кривдника та вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо ОСОБА_4 , яка є особою з якою спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 суддею не встановлено.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Стягнення - це захід примусу, який поєднує комплекс заходів, які здійснюють вплив на поведінку особи. Примусовий характер стягнення зумовлюється тим, що його призначення не вимагає згоди особи, як вчинила правопорушення. Метою стягнення є, крім іншого, і формування позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Очікуваним результатом виховання особи вважається формування нової структури її мотивів, яка була б не сумісною з продовженням вчинення правопорушень.

Отже, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, позицію потерпілої, яка не заперечувала проти призначення покарання у вигляді штрафу, суддя дійшла висновку про накладення адміністративного стягнення із урахуванням положень ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наявних матеріалів суддею встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 3, 28 Конституції України, ст. 33, 173-2, 251, 283-285 КУпАП, суддя

постановила:

визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративні стягнення:

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн 00 коп;

за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Згідно ст. 36 КУпАП остаточно призначити стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя: В.Б. Левко