ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/817/720/24 Доповідач - Сарновський В.Я.
Категорія - ч.1 ст.483 МК України
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. ознайомившись із матеріалами справи за апеляційною скаргою представника Тернопільської митниці Лось О.Р. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою провадження у справі про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 Митного Кодексу України - закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував відсутністю в діях ОСОБА_1 навмисного вчинення протиправних дій, а саме переміщення товару через митний кордон України, з приховуванням від митного контролю, шляхом подання, митному органу, як підстави для переміщення товару підроблених документів, а саме довіреності від 09 квітня 2024 року зареєстрованої в реєстрі за №409, адже у відповідності до ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається скоєним умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. За конкретних обставин, у діях ОСОБА_1 відсутній умисел, як обов`язкова ознака суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому правопорушення, на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання документів, що містять неправдиві відомості, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

В апеляційній скарзі представник Тернопільської митниці Лось О.Р. просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року, та винести нову постанову, якою притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.483 МК України. Свої вимоги мотивує тим, що:

висновок суду першої інстанції про те, що в судовому засіданні не встановлено, та із матеріалів справи не вбачається даних про те, що ОСОБА_1 вчинив будь-яку із дій, передбачених ч.1 ст.483 МК України чи сприяв їх вчиненню є помилковим, так як одним із способів вчинення порушення митних правил, передбачених ч.1 ст.483 МК України, є подання митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів;

довіреність, яка посвідчена особою, яка не є приватним нотаріусом та відповідно немає на це повноважень, апріорі не може бути дійсним та достовірним документом, а тому твердження суду першої інстанції про те, що справою не підтверджено факту підробки довіреності є безпідставні;

із пояснень ОСОБА_2 випливає, що станом на 06 травня 2024 року ОСОБА_2 не знала, що нею 04 квітня 2024 року укладено із ФОП ОСОБА_3 договір №04/04-24-1 про перевезення вантажів автомобільним транспортом, такий договір не подавався до митного оформлення, а тому в даному випадку переміщення транспортного засобу марки «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 » через митий кордон України ОСОБА_1 здійснював не на підставі договору, а на підставі довіреності від 09 квітня 2024 року;

наявність трудового договору №21 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не свідчить про те, що в даному випадку при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України ОСОБА_1 виконував функції водія в межах вказаного трудового договору;

не відповідає дійсності той факт, що ОСОБА_1 не був обізнаний про те, що нотаріальне доручення є фіктивним та отримане незаконним шляхом, так як ОСОБА_1 пояснень з цього приводу не надавав;

ні інвойсу, ні свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, та тим більше нотаріального доручення, ні власник транспортного засобу ОСОБА_2 , ні агент з митного оформлення ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не надавали.

В доповненнях до апеляційної скарги, представник Тернопільської митниці вказує на те, що ОСОБА_1 знав, що подана ним довіреність від 09 квітня 2024 року, зареєстрована в реєстрі за №409, є підробленою, оскільки виготовлена не на офіційному бланку, та відрізняється від раніше поданих ним за формою, змістом, реквізитами, а також не містить серії та номеру бланку, що вказує на наявність в діях ОСОБА_1 умислу на подання митному органу підробленої довіреності від 09 квітня 2024 року.

Заслухавши доводи представника Тернопільської митниці Гребеняка Р.Б., який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку адвокатів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП та статей 486, 487, 489 МК України, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в тому числі, про порушення митних правил, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Згідно з ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Частиною 4 ст. 2 КУпАП установлено, що питання щодо адміністративної відповідальності за порушення митних правил регулюються Митним Кодексом України.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

На переконання апеляційного суду, при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

У протоколі про порушення митних правил №0029/40300/24 від 06 травня 2024, стверджується, що 10.04.2024р. ОСОБА_1 , вчинив дії спрямовані на переміщення товару через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, а саме з поданням митному органу, як підстави для переміщення товару підробленого документа - довіреності від 09.04.2024 зареєстрованої в реєстрі за №409.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто розуміється активна поведінка (вчинок) особи.

Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордо різними шляхами, зокрема: шляхом поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів документів які містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка вчинила правопорушення характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Таким чином, правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України може бути вчинено лише умисно, коли особа знає, що документи, які вона надає митному органу, як підставу для переміщення товару, - містять неправдиві дані, але бажає таким чином незаконно перемістити товар.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил», для притягнення до відповідальності за ст. 483 МК України необхідна наявність умислу в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

За відсутності зазначених умов, в діях особи не утворюється склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.

Апеляційним судом встановлено, що 10 квітня 2024 року у пункт пропуску «Устилуг - Зосин» Волинської митниці в`їхав транспортний засіб з реєстраційним номером НОМЕР_2 / НОМЕР_3 під керуванням громадянина України ОСОБА_1 , яким переміщувався товар: «транспортний засіб «AUDI» модель «АЗ PREMIUM» номер кузова « НОМЕР_1 », календарний рік випуску 2016 року, після ДТП та куплений на страховому авто аукціоні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з поданої електронної декларації типу ЕЕ№24UA48U6 декларантом є ФОП ОСОБА_4 .

Натомість ОСОБА_1 за своїм статусом є лише перевізником транспортного засобу, що підтверджується як трудовим договором №21 від 13.0.2024 року та довіреністю, так і даними АСМО Інспектор, в яких ОСОБА_1 вказаний саме як перевізник вантажу і водій автомобіля (а.с.40).

Відповідно до ч. 2 ст. 460 МК України, перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості, виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Дії, передбачені ч.2 ст. 460 МК України ОСОБА_1 , як водію перевізника, у вину не ставляться.

Щодо довіреності про підроблення якої стверджує митниця, то апеляційний суд звертає увагу на те, що для складання довіреності потрібна особиста присутність особи, що видає довіреність (довірителя), її паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків. Натомість присутність повіреного не є обов`язковою, достатньо знати його прізвище, ім`я, по батькові та його місце проживання.

Відтак сама лише наявність довіреності не є беззаперечним доказом того, що ОСОБА_1 , як повірений який не був присутній при видачі довіреності, знав чи є довіреність підробленою.

Крім того апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутній обвинувальний вирок суду, якими би було встановлено використання ОСОБА_1 завідомо підробленого офіційного документа.

Крім того, згідно апеляційної скарги та доповнень до неї доводи митниці про умисне надання ОСОБА_1 в пункті пропуску Устилуг-Зосин підробленої довіреності від 09.04.2024р. обґрунтовані тим, що ця довіреність оформлена не на спеціальному бланку. Разом з тим, з матеріалів справи видно, що така довіреність була прийнята посадовими особами пункту пропуску на державному кордоні України як підстава для переміщення автомобіля ОСОБА_1 , що спростовує доводи апеляційної скарги про очевидну для ОСОБА_1 невідповідність форми довіреності вимогам чинного законодавства, оскільки останній є водієм, а не фахівцем у галузі права, вчинення нотаріальних дій чи митного оформлення вантажів.

Отже, достатніх даних і доказів для того, щоб зробити категоричний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України митними органами не зібрано і в ході судового розгляду не встановлено.

За таких обставин, викладені в апеляційній скарзі доводи свого підтвердження не знайшли.

Так, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів у справі.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Особу може бути визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, в тому числі у сфері митного оформлення і контролю, виключно в разі встановлення в її діянні всіх ознак складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення, тобто, за наявності усіх необхідних елементів об`єктивних та суб`єктивних ознак, які характеризують діяння як правопорушення - у сукупності.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, належно мотивувавши своє рішення.

Істотних порушень вимог процесуального закону чи неправильного застосування норм матеріального права, які є підставою для зміни чи скасування постанови, апеляційним судом не встановлено.

За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст.294 КУпАП, ст. 529 МК України суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Тернопільської митниці Лось О.Р. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 вересня 2024 року, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.483 МК України без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя