№ 3/756/5009/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2024 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 280363, 22 серпня 2024 року, близько 13 год. 45 хв., ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вступила в словесний конфлікт з батьком ОСОБА_2 , чим порушила вимог термінового заборонного припису АА 485004, який був виданий о 13 год. 00 хв. 22.08.2024 та діяв до 13 год. 00 хв. 25.08.2024.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КпАП України, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась та не повідомила суду про поважні причини свого неприбуття.

Разом з цим, у судовому засіданні від 10.10.2024 ОСОБА_1 пояснила, що вину у вчиненні правопорушення не визнає, оскільки після винесення припису, її батько - ОСОБА_2 прийшов до неї в кімнату та першим спровокував сварку.

Потерпілий ОСОБА_2 в судовому засіданні просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки вона порушила терміновий заборонний припис.

Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_2 , беручи до уваги пояснення ОСОБА_1 , які остання надала в попередньому судовому засіданні, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд вважає, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Так, правилами статей 245, 251, 252, 280 КпАП України передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, а також беручи до уваги висновки Європейського суду з прав людини у справах «Малофаєва проти Росії», рішення від 30.05.2013р., та «Карелін проти Росії», рішення від 20.09.2016 р., ЄСПЛ серед іншого зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготовитися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний стан особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина - це обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення, яка визначає його психічний зміст і є необхідною умовою адміністративної відповідальності. Вина виражається у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Так, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 280363, який складено 22.08.2024, зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вступила в словесний конфлікт з батьком ОСОБА_2 , чим порушила вимог термінового заборонного припису АА 485004, який був виданий о 13 год. 00 хв. 22.08.2024 та діяв до 13 год. 00 хв. 25.08.2024.

Як убачається з електронного витягу з термінового заборонного припису серії АА № 485004, ОСОБА_1 з 13 год. 00 хв. 22.08.2024 до 13 год. 00 хв. 25.08.2024 заборонено у будь-який спосіб контактувати з ОСОБА_2 .

Водночас, ОСОБА_1 , у своїх показаннях наданих суду та письмових, які зазначено в протоколі, вказала, що батько сам прийшов до неї в кімнату та спровокував сварку.

Як убачається з письмових пояснень потерпілого ОСОБА_2 , останній вказує, що 22.08.2024 о 13 год. 45 хв. він з дружиною звернулись до дочки ОСОБА_1 з проханням повернути речі. Після цього, між ними виникла сварка.

Таким чином, вважає об`єктивними пояснення ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 сам прийшов до неї в кімнату, а не вона порушила заборону у будь-який спосіб контактувати з ним.

У цій частині показання ОСОБА_1 повністю узгоджуються із письмовими поясненнями ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а саме умисел на порушення вимог термінового заборонного припису.

Ззгідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На обґрунтування провини ОСОБА_1 суду не надано жодних об`єктивних доказів, які б дозволяли на підставі ст. 252 КпАП України зробити висновок про доведеність факту вчинення нею інкримінованого правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 173-2 КпАП України.

Відповідно до ст. 284 КпАП України, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КпАП України; 3) закриття справи.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст. 40-1 КпАП України стягненню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 126, 251, 256, п. 1 ст. 247, 283-286 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Дев`ятко