Номер провадження: 33/813/2434/24
Номер справи місцевого суду: 496/1763/24
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду - Журавльов О.Г., за участі: секретаря судового засідання Хангельдян К.С., розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.03.2024, якою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працюючого директором, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.03.2024 ОСОБА_4 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 40800 грн. з позбавлення права керування транспортним засобам на строк п`ять років.

Стягнуто з ОСОБА_4 , судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок в дохід держави.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №027739 від 16.02.2024 року вбачається, що 16.02.2024 о 13.02 годин в Одеській області, Одеському районі, на 452 км. автодороги М-05 «Київ-Одеса» 452 км, водій ОСОБА_4 , керував транспортним засобом «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух у крайній лівій смузі в зоні дорожнього знаку 5.19.3 «Використання смуги руху», будучи особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення в сервісному центрі МВС України протягом 60 діб з моменту видачі посвідки на постійне проживання на території України, згідно постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року, вчинивши правопорушення повторно протягом року постанова ЕАТ №7678972 від 06.09.2023 року за ст. 126 ч. 2 КУпАП.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

На дану постанову представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що в протоколі не вказано статтю КУпАП яка передбачає відповідальність за дане правопорушення. Вказує, що ОСОБА_5 є громадянином Єгипту, посвідку на постійне проживання отримав 22.08.2023 року за № НОМЕР_2 , керування транспортним засобом він здійснював з лютого 2023 року на підставі міжнародного водійського посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 04.02.2023 року терміном на 1 рік. Тобто строк дії посвідчення закінчився безпосередньо в період дії воєнного стану, в зв`язку із чим термін дії посвідчення продовжується на рік. Таким чином, вважає, що міжнародне водійське посвідчення від 04.02.2023 року діє до 04.02.2025 року після чого підлягає заміні та отриманню національного посвідчення водія.

Просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак у судове засідання не з`явилися, представник звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без їх участі, вважаю, що розгляд апеляційної скарги має бути проведений без участі сторін, а також без фіксації процесу технічними засобами.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, прихожу до наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 07.04.2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, яка була йому повернута з процесуальних питань.

16.09.2024 року представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 знов звернувся з апеляційною скаргою на оскаржувану постанову разом з заявою про поновлення строку в якої зазначив, що ОСОБА_6 до теперішнього часу не надісланий повний текст оскаржуваної постанови з мотивами прийнятого судом рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів клопотання про причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, а тому вважає, що даний строк апелянтом пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим у розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України. Склад правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.

Вина є одним із елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння чи бездіяльності.

Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Аналіз матеріалів даного провадження свідчить, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, не дотримався.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №027739 від 16.02.2024 р., відеозапис, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7678972 від 06.09.2023 року, відповідно до якої ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

З таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №027739 від 16.02.2024 вбачається, що 16.02.2024 о 13.02 годин в Одеській області, Одеському районі, на 452 км. автодороги М-05 «Київ-Одеса» 452 км, водій ОСОБА_4 , керував транспортним засобом «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив рух у крайній лівій смузі в зоні дорожнього знаку 5.19.3 «Використання смуги руху», будучи особою, яка не має права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення в сервісному центрі МВС України протягом 60 діб з моменту видачі посвідки на постійне проживання на території України, згідно постанови КМУ №340 від 08.05.1993 року, вчинивши правопорушення повторно протягом року постанова ЕАТ №7678972 від 06.09.2023 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Санкція частини 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно з абз. 5 п. 30 Положення посвідчення водія іноземної держави, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає обміну. Обмін таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів (за винятком випадків, визначених пунктом 32 цього Положення).

Разом з тим, підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022р. №184 «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» (далі - Постанова №184) встановлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану строк дії посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, у разі його закінчення у період дії воєнного стану, продовжується на рік і після цього підлягає заміні. Заміна такого посвідчення проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_5 , є громадянином Єгипту. Посвідку на постійне проживання отримав 22.08.2023р. за №900084819. Керування транспортними засобами він здійснював з лютого 2023 року на підставі міжнародного водійського посвідчення № НОМЕР_3 , виданого 04.02.2023р.

Міжнародне водійське посвідчення № НОМЕР_3 від 04.02.2023р. було видано терміном на 1 (один) рік, тобто строк дії посвідчення закінчився безпосередньо в період дії воєнного стану, в зв`язку із чим термін дії посвідчення продовжується на рік. При зупинці інспектором поліції ОСОБА_5 пред`явив міжнародне водійське посвідчення № НОМЕР_3 , видане 04.02.2023р.

Відповідно до абз. 1 пункту 30 Положення «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993р. №340 (далі - Положення), особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовано літерами латинського алфавіту.

Міжнародне водійське посвідчення №967 від 04.02.2023р. відповідає вимогам Додатку №3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020р. №844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» та є дійсним до 04.02.2025 року.

Таким чином, посвідчення №967 від 04.02.2023р. діє до 04.02.2025 року, після чого підлягає заміні та отриманню національного посвідчення водія, а тому станом на день складання протоколу ОСОБА_4 мав право на керування транспортним засобом , тобто у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Разом з цим, апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження факту здійснення ОСОБА_7 правопорушення відповідними належними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Також, необхідно зазначити, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, адже не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не доказує співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.98 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щодо особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Отже, стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Згідно положень ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь.

На підставі вищевстановлених обставин, враховуючи, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівниками патрульної поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_8 порушенні вимоги КУпАП та Постанови №184, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття помилкового судового рішення.

Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні будь-які належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Поновити представнику особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Біляївського районного суду Одеської області від 29.03.2024.

Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовільнити.

Постанову суддіБіляївського районного суду Одеської області від 29.03.2024, якою ОСОБА_9 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Г. Журавльов