ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 672/327/23

Провадження № 33/4820/22/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Бейлика А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Бейлика А.Б., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2023 року,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 536 грн. 80 коп.

За постановою суду, 11.03.2023 о 23 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 по вул.Залізнична, поблизу буд.12, в м.Городок Хмельницької області, керував транспортним засобом «ЗАЗ DAE WOO Т 13110» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння.

Тест на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки водія за його згоди, за допомогою приладу газоаналізатора «Drager Alkotest 6810», результат тесту 0,35 %. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікувальному закладі КНП «Городоцька МБЛ» водій ОСОБА_1 відмовився.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху України, згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В поданій апеляційній скарзі захисник Бейлик А.Б., в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити. Вказує, що судом першої інстанції було порушено право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право безпосередньої участі у розгляді справи стосовно нього, оскільки жодних повісток чи повідомлень від суду ним отримано не було. Апелянт зазначає, що про проведенні огляду працівниками поліції було застосовано технічний прилад Драгер, який не здійснював проходження градуювання, калібрування та повірки, у зв`язку з чим проведений огляд є недійсним.

В ході апеляційного розгляду захисник Бейлик А.Б. змінив апеляційні вимоги, просив провадження стосовно ОСОБА_1 закрити, оскільки він діяв в стані крайньої необхідності. Так, будучи у відпустці, змушений був терміново з`явитися у військову частину для виконання бойового завдання, а проживаючи у віддаленому населеному пункті сільської місцевості не зміг знайти, у нічний час, водія який би відвіз його до військової частини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_2 , на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, вирішуючи питання щодо винуватості та притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд має перевірити наявність обставин, що виключають притягнення особи до відповідальності.

Відповідно до вимог ст.ст.252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, в їх сукупності, та зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку суду, ті процесуальні недоліки при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, про які вказується в апеляційній скарзі, не вплинули на законність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 перебував у стані легкого алкогольного сп`яніння, оскільки це підтверджується тестом №891 приладу Алкотестера Драгер 6810 та актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.

Проте, згідно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130КУпАП, не визнає.

В судове засідання апеляційної інстанції стороною захисту надано документи, які свідчать про вчинення ним цього правопорушення у стані крайньої необхідності.

В ході апеляційного розгляду було досліджено довідку командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2023 №604, яка підтверджує, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі, у вказаній військовій частині, з 25.02.2022 (а.с. 29).

У відповідності до довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2023 №721 ОСОБА_1 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації з 01 березня по 15 березня 2022, з 21 березня по 07 квітня 2022, з 20 квітня по 10 липня 2022, з 18 серпня по 20 листопада 2022, з 22 березня по 28 травня 2023 (а.с. 30).

З довідки, виданої старшим лейтенантом ОСОБА_3 військової частини НОМЕР_1 слідує, що станом на 11.03.2023 року він був командиром групи, до якої входив, зокрема, і ОСОБА_1 (Військова частина НОМЕР_1 ). Приблизно о 22 год 10.03.2023 військовослужбовець ОСОБА_1 та інші військовослужбовці були викликані засобами мобільного зв`язку для негайного прибуття в розташування військової частини НОМЕР_1 та підготовки і виконання подальших наказів та бойового завдання у зв`язку із збройною агресією та наявністю правового режиму воєнного стану (а.с.131).

З огляду на викладені обставини, ОСОБА_1 , перебуваючи у відділеному населеному пункті сільської місцевості, на вказаному транспортному засобі, вимушений був, в терміновому порядку, виїхати до військової частини, для виконання службових обов`язків по захисту держави від збройної агресії російської федерації, у військовий час, для відрядження в район виконання завдань, а тому суд уважає такі його дії виправданими, такими що були необхідними у даній ситуації.

Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і на річковому транспорті та маломірних судах, а суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Суд уважає, що крайня необхідність це суб`єктивне право кожної людини. ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, усвідомлюючи, що він терміново повинен був виконувати свої службові обов`язки по захисту держави від збройної агресії російської федерації, терміново виїхати у відрядження в район виконання завдань, і, в цій ситуації, обрав як найшвидший спосіб доїхати до військової частини. У даному випадку він вимушено порушив охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зволікання із виїздом могло загрожувати суспільним інтересам.

Статтями 17 та 18 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека, за даних обставин, не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Згідно з приписами ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Беручи до уваги фактичні обставини справи і те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, у зв`язку з необхідністю прибуття для виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом України від зовнішньої агресії, враховуючи баланс між інтересами держави по захисту її незалежності, територіальної цілісності з одного боку, та забезпечення порядку в області дорожнього руху з іншого боку, суд приходить до висновку, що в такому випадку ОСОБА_1 знаходився в стані крайньої необхідності і на підставі ст. 17 КУпАП виключається його адміністративна відповідальність.

Пунктом 4 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як зокрема, вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не помічений в зловживанні алкогольними напоями та до адміністративної відповідальності, за керування транспортними засобами, в такому стані, раніше не притягувався.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі закриття провадження в справі судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст.17,18,245, 247,251, 252, 283, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника Бейлика А.Б. задовольнити.

Постанову Городоцького районного суду Хмельницької області від 31 березня 2023 року стосовно ОСОБА_1 скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з вчиненням дій ОСОБА_1 в стані крайньої необхідності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М. Кулеша