Провадження №3/461/2291/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Романюк В.Ф., з участю представника митниці Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли з Львівської митниці Державної митної служби України про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ФОП, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 від 23.04.2002, виданий Ратнівським РВ УМВС України у Волинській обл., РНОКПП НОМЕР_2 , -

за ст.472 Митного Кодексу України,

в с т а н о в и в:

згідно протоколу про порушення митних правил №1657/20900/23 від 28 листопада 2023 року, 15.07.2022 о 00:50 год. в зону митного контролю пункту пропуску «Краківець-Корчова» Львівської митниці, у напрямку «виїзд з України», смугою руху червоний коридор, в`їхали транспортні засоби (тягач/причіп) із реєстраційними номерами АС2327BB/АС3288XP, під керуванням водія громадянина України ОСОБА_1 .

До митного контролю ОСОБА_1 пред`явив наступні документи: свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (тягача/причепа); паспорт громадянина України для виїзду за кордон; контрольний талон для проходження по «червоному коридору» серія/номер НОМЕР_3 .

Відповідно до інформації, зазначеної у контрольному талоні для проходження по «червоному коридору» серія/номер НОМЕР_3 , та враховуючи неподання водієм транспортного засобу жодних документів, які б вказували на переміщення товарів, транспортні засоби (тягач/причіп) із реєстраційними номерами АС2327BB/АС3288XP оформлено як порожні.

15.07.2022 о 03:11 год. митні формальності щодо транспортних засобів (тягач/причіп) із реєстраційними номерами АС2327BB/АС3288XP були завершені та вони виїхали із зони митного контролю.

01.11.2023 на адресу Львівської митниці надійшла відповідь від митних органів Республіки Польща (лист Департаменту міжнародної взаємодії Держмитслужби від 01.11.2023 № 26/26-04/7.4/2841) на запит про надання взаємної адміністративної допомоги у проведенні перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при переміщенні за межі митної території України транспортних засобів комерційного призначення, які належать ФОП « ОСОБА_2 ».

Митні органи Республіки Польщі до листа від 31.10.2023 № 0201-IGM.542.1020.2023.5 долучили копії таких документів: 1) МRN (митної декларації) № 22PL401060NS57G696 від 15.07.2022; 2) Invoice № 3/1007 від 10.07.2022; 3) CMR (міжнародної товаротранспортної накладної) № 339945 без дати; 4) повідомлення про транскордонне переміщення відходів без номера від 10.07.2022 (на товар за кодом ).

У МRN (митній декларації) № 22PL401060NS57G696 від 15.07.2022 документі, відповідно до якого товари ввозилися на територію Республіки Польщі в режимі транзиту для подальшої доставки у Федеративну Республіку Німеччину, зазначені такі дані: відправник (гр. 2) «LLC VISSON GRUPP» (BOUELEVARD KOLCOVA 14D, KIEV, 03194, UA); отримувач (гр. 8) «SCORPION TC GMBH&KG» (BUCHENBERG 12, LUNEN, 44532, DE); перевізник (гр. S07) PE MYKHALCHUK (10A/8 TSENTRALNA STR, RATNO, VOLIN OBLAST, 44100, UA);- місце вивантаження (гр.S18) LUNEN DE; номерні знаки та приналежність до країни транспортного засобу на кордоні (гр. 21) АС2327BB/АС3288XP; вага брутто (гр. 35) 24 380 кг.

Згідно з додатком до зазначеної декларації з території України на територію Республіки Польщі 15.07.2022 транспортними засобами із реєстраційними номерами АС2327BB/АС3288XP переміщувався товар «INNE ODPADY ZAWIERAJONCE METALE SZLACHETNE» («інші відходи із вмістом дорогоцінних металів»), загальною вагою брутто 24 380 кг.

Зазначений товар переміщувався за CMR № 339945 та фактурою (Invoice) № 3/1007. Згідно Invoice № 3/1007 від 10.07.2022, виданого продавцем ТОВ «Віссон Групп», вартість товару «Other waste containing precious metals» (відходи із вмістом дорогоцінних металів), загальною вагою брутто 24 380 кг, становить 18 711 USD, що станом на 15.07.2022, відповідно до курсу гривні, встановленого Національним банком України, становить 547 388,43 грн.

Таким чином, на думку митного органу, ОСОБА_1 не заявив за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 25 січня 2024 року у справі №461/10537/24, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, та накладено стягнення 547388,43 грн. штрафу. Товар, що був предметом адміністративного правопорушення згідно з протоколом про порушення митних правил №1657/20900/23 від 28.11.2023 р. - конфісковано в дохід держави.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2024 року апеляційну скаргу захисника Усаченка О.В. задоволено частково, постанову Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України скасовано, матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України повернуто Львівській митниці Держмитслужби для проведення додаткової перевірки та належного оформлення.

04 липня 2024 року матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України надійшли до Галицького районного суду м.Львова після проведення додаткової перевірки та належного оформлення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2024 року визначено головуючого суддю Романюка В.Ф.

У судовому засіданні, в було допитано ОСОБА_1 , який пояснив, що працює відоєм, здійснює підприємницьку діяльність як ФОП. Ним було отримано заявку на перевезення вантажу від ТзОВ «Віссан Груп» в липні 2022 року. Його завданням було перевезти вантаж через пункт пропуску Краківець в Німеччину вантажним автомоблем МАН (тягач/причіп) із реєстраційними номерами АС2327BB/АС3288XP. Товар був завантажений йому постачальником це був лом кольрових металів. 12.07.2022 року він заїхав на пункт пропуску «Краківець», по «червоному» коридору, пред`явив для митного контролю інвойс, контрольний талон, CMR- товаро-транспортну накладну. Працівник митниці оглянув вантаж та віддав йому документи. Договору поставки він з замовником не укладав, однак він не був декларантом товару, оскільки це був не його овар, а він був лише перевізник. Після цього він звяв всі доуументи в митника та проїхав в Польщу, де йому оформили транзитну декларацію. В жовтні 2023 року до ньго приїхали працівники ДБР та провели обшук автомобіля в межах кримінального провадження. По факту переміщення вантажу без митного оформлення відносно посадових осіб МП «Краківець». При цьому ОСОБА_1 повністю заперчив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Пояснив, що він надав для митного контролю всі необхідні документи, він не був декларантом товару, його на письмове декларування товару експортер ТОВ «Віссон Групп» не уповноважував, тому він не є суб`єктом вказаного прравопорушення.

У судовому засіданні представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, адвокат Усаченко О.В. вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 Митного кодексу України заперечив. Зазначив, що суб`єктом відповідальності за недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон підприємствами може бути виключно декларант або особа уповноважена ним на здійснення декларування. Представник вважає, що ОСОБА_1 не має статусу декларанта, а тому не може нести відповідальність за невиконання обов`язку щодо декларування. З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення, у діях останнього відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 472 МК України, а тому ОСОБА_3 просить суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Представник Львівської митниці Лубоцький Б.І. вважав вину ОСОБА_1 доведеною повністю, просив притягнути його до адміністративної відповідальності.

Крмі цього, як вбачається зі матеріалів справи для надання пояснень у справі в якості сввідка викликався ОСОБА_4 , однак у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також представника Львівської митниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку наступного висновку.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч.1 ст.486 МК України).

Згідно ст. 246, ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію розпочинається митне оформлення метою якого є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

У свою чергу, згідно ст.266 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до ст. 458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

У відповідності до вимог ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами.

Статтею 472 Митного кодексу України передбачена відповідальність за недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст.472 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази:

- протокол про порушення митних правил №1657/20900/23 від 28.11.2023 року, у яких викладено суть інкримінованого ОСОБА_1 порушень митних правил;

- витяг з АСМО «ІНСПЕКТОР»;

- контрольний талон для проходження по «червонному коридору» серії ТНС номер 628764;

- листи Львівської митниці щодо виклику ОСОБА_1 до митного органу для надання пояснень та проведення процесуальних дій;

- копії товаросупровідних документів та їх переклад інвойс №170523 від 17.05.2023 р.;

- рахунок №3/1007 від 10.07.2022 р.;

- доповідну записку головного державного інспектора оперативного відділу №2 управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Львівської митниці Дудник О.А. від 28.11.2023 р.;

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі розгляду справи у присутності учасників даного провадження.

Також, в ході розгляду справи досліджено наступні, надані митним органом матеріали додаткової перевірки, проведеної за вказівкою суду апеляційної інстанції:

- акт про результати перевірки з окремих питань, який стосується перевірки законності та повноти здійснення посадовими особами відділу митного оформлення №2 митного поста «Краковець» Львівської митниці митних формальностей при пропуску через митний кордон України транспортних засобів марки «Volvo» із реєстраційним номером НОМЕР_4 та причепа із реєстраційним номером НОМЕР_5 , а також інших транспортних засобів, які належать ФОП « ОСОБА_1 », частина якого стосується перетину кордону транспортним засобом з р.н. НОМЕР_6 / НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_1 і який фактично дублює дані наведені у вказаному вище протоколі про порушення митних правил. Крім того, у висновках акту наведено дані про те, що незадекларовані товари виявити митний орган мав можливість. Даних про невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків державними інспекторами митного органу під час перетину кордону транспортним засобом з р.н. НОМЕР_6 / НОМЕР_7 комісією не здобуто. Також, комісією не здобуто даних про сприяння інспекторами митниці перетину кордону водіями транспортних засобів наведених у акті;

- Порядок виконання митних формальностей при здійсненні транзитних перевезень, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09.10.2012 №1066;

- копії доручень митного органу з відповідями з яких вбачається, що у Київській митниці відсутні документи, що стали підставою для взяття на облік ТОВ «ВЕНБЕРГ ГРУП» (колишня назва ТОВ «ВІССОН ГРУПП»).

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, є встановлений порядок декларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, є дії недостовірне декларування або ж бездіяльність (недекларування), спрямовані на недекларування товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка його вчинила характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Виходячи зі змісту ст. 472 МК України, склад вищевказаного правопорушення полягає саме в умисному недекларуванні товарів (крім тих, що переміщуються через митний кордон України громадянами), транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявленні за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція), притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Надточій проти України" від 15.05.2008.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно наведених вище положень ст.508 Митного кодексу та ст.251 КУпАП вбачається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 508 МКУ та ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а фактично являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» у його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися у світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Водночас, адміністративні стягнення у даній категорії справ мають каральний і стримуючий характер, а розмір та вид стягнення у цій категорії справ інколи перевищує розмір покарань, зокрема штрафів, визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене статтею 472 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву у доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити усю сукупність фактів, встановлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено в ході розгляду справи, факт, спосіб та обставини перевезення товару, зміст поданих митному органу документів, кількість та найменування товарів, що перевозились, стороною захисту не заперечуються. Ключовими аспектами на яких наголошує сторона захисту є те, що ОСОБА_1 не є належним суб`єктом відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення і він не мав жодного умислу на порушення встановленого порядку декларування товарів. Зокрема, ОСОБА_1 отримав документи від замовника під час завантаження товарів і не подавав самостійно у спосіб визначений митним законодавством декларацій, адже це питання не входило до його компетенції та повноважень.

У цій справі сторона захисту вказує на відсутність у діях особи усіх ознак інкримінованого правопорушення, а митний орган (його уповноважені представники) стверджують протилежне. Тобто у даному випадку має місце різна інтерпретація дій ОСОБА_1 сторонами провадження, яка за своєю суттю, у кожної сторони, є прямо протилежна, адже митний орган стверджує, що дії ОСОБА_1 містять склад правопорушення, а захист наголошує на його відсутності.

Крім цього, згідно постанови судді апеляційного суду у цій справі від 31.05.2024 р.було звернуто увагу на те, що матеріали справи не містять підтверджень про те чи надходила від ТОВ «Віссон Груп» на електрону адресу митниці, декларація на переміщуваний товар ОСОБА_1 чи була така сформована декларантом, а її примірник надавався ОСОБА_1 для пред`явлення митному органу.

Не перевірено обставини того, чи дійсно водій ОСОБА_1 уповноважувався експортером - ТОВ «Віссон Груп» на здійснення письмового декларування товару, не з`ясовано хто є декларантом переміщуваного товару через митний кордон.

З матеріалів справи вбачається, що митним органом із врахуванням відомостей наданих митним органом Республіки Польщі встановлено лише факт переміщення за межі митної території України транспортного засобу комерційного призначення, які належать ФОП « ОСОБА_1 » та незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

З протоколу та долучених до нього матеріалів залишається незрозумілим, якими саме доказами підтверджується, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом правопорушення.

Наведене дає суду підстави для висновку про те, що митним органом не вживалось жодних інших заходів щодо встановлення декларанта переміщуваного товару.

Також матеріали справи не містять пояснень працівників митниці, які здійснили пропуск на митному пункті «Краківець-Корчова» Львівської митниці у напрямку виїзд з України смугою руху червоний коридор транспортні засоби (тягач/причіп) із реєстраційними номерами НОМЕР_6 / НОМЕР_7 , під керуванням водія громадянина ОСОБА_1 та не з`ясовано, які саме документи надавались ОСОБА_1 та причини внесенням відомостей до АСМО про те, що транспортний засіб переміщувався без вантажу. Допитати вказаних працівників у судовому засіданні немає можливості, оскільки вказані особи звільнені з митниці та на судові повістки про їх виклик до суду не реагували.

Враховуючи суперечливі докази і відомості, наявні у матеріалах справи апеляційний суд вважає, що місцевий суд не надав належної оцінки недолікам оформлення протоколу про порушення митних правил і долучених до нього документів, а тому висновок судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, без встановлення декларанта - належного суб`єктом правопорушення, є передчасним.»

Отже, суд апеляційної інстанції надав митному органу достатньо чіткі вказівки на недоліки, які містять матеріали справи і які слід усунути під час проведення додаткової перевірки.

Натомість, митний орган наведених недоліків у повному обсязі не усунув, що, у своїй сукупності з встановленими судом обставинами справи наведеними вище, вказує на відсутність належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Так, матеріали справи не містять належних даних про те чи надходила від ТОВ «Віссон Груп» на електрону адресу митниці декларація на переміщуваний ОСОБА_1 товар чи була така сформована декларантом, а її примірник надавався ОСОБА_1 для пред`явлення митному органу.

Матеріали справи не містять доказів того, що водій фірми перевізника ОСОБА_1 уповноважувався експортером - ТОВ «Віссон Груп» на здійснення письмового декларування товару. Більше того, фактично митним органом не з`ясовано хто саме є декларантом переміщуваного через митний кордон товару.

Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 8 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відповідні відомості, у тому числі у вигляді кодів.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 265 МКУ, декларантом мають право виступати - при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму) товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного центом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 МКУ, декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 266 МК України визначено, що обов`язок здійснення декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, подається на декларанта.

Згідно ч. 6 ст. 257 МКУ, умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до ч. І Положення про митні декларації, затвердженого постановою КМУ від 21 травня 2012 року № 450, це Положення визначає вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами та громадянами, або іншого документа, що відповідно до законодавства може використовуватися замість митної декларації або її замінює, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними, підтвердження відомостей про вивезення товарів за межі митної території України.

Згідно ч. 2 вказаного Положення, товари декларуються шляхом подання митному органу митної декларації за формою єдиного адміністративного документа відповідно до додатка І до Конвенції про спрощення формальностей у торгівлі товарами 1987 року (далі - митна декларація за формою єдиного адміністративного документа).

Відповідно до ч. 3 наведеного Положення, митна декларація за формою єдиного адміністративного документа для декларування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України декларантами (крім громадян), заповнюється на: товари, митна вартість яких перевищує суму, еквівалентну 150 євро; товари, які підлягають державному експортному контролю та переміщення яких через митний кордон України згідно із законодавством потребує надання відповідного дозволу чи висновку; товари, які ввозяться на митну територію України і підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства; товари, які помішуються в митні режими митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території України, переробки за межами митної території України та після перебування у таких митних режимах помішуються в інші митні режими; товари незалежно від їх митної вартості за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Аналіз вищевказаних положень чинного законодавства свідчить про те, що суб`єктом відповідальності за ст. 472 МК України є декларант або особа уповноважена ним на здійснення декларування, із врахуванням покладення законом такого обов`язку на них.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що вони не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є належним суб`єктом відповідальності щодо інкримінованих йому правопорушень, що, у сукупності із відсутністю доказів наявності у ОСОБА_1 умислу на вчинення порушення митних правил, прямо вказує на відсутність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої приєдналась Україна 16.02.2007 року, для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати. Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Згідно ч. 2 ст. 191 КПК України, перевізники зобов`язані:

1) під час прийняття товарів до перевезення перевіряти точність відомостей щодо кількості вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування. У разі неможливості такої перевірки вносити відповідний запис до міжнародної автомобільної накладної (CMR);

2) у строк, встановлений статтею 95 цього Кодексу або встановлений митним органом країни відправлення відповідно до положень Конвенції про процедуру спільного транзиту, доставляти товари до митного органу призначення, а також подавати передбачені законодавством документи на них;

3) не розпочинати вивантаження чи перевантаження товарів без дозволу митного органу;

4) у разі прибуття до митного органу призначення у неробочий час забезпечувати схоронність товарів і вживати визначених митним органом заходів для недопущення їх несанкціонованого вилучення з-під митного контролю;

5) у строки, встановлені статтею 194-2 цього Кодексу, подавати в установленому цим Кодексом порядку до митного органу загальну декларацію прибуття.

Отже, фактично ОСОБА_1 не може нести відповідальності за неправильність та недостовірність відомостей, які повинен зазначити декларант, яким ОСОБА_1 не являється.

У свою чергу, частина 2 ст.460 МКУ встановлює, що перевізники несуть відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення цих товарів документів, що містять неправдиві відомості (стаття 483 цього Кодексу), виключно у разі якщо ці відомості стосуються кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, а перевізниками не вжито заходів до перевірки правдивості зазначених відомостей або у разі неможливості такої перевірки не внесено відповідного запису до міжнародної автомобільної накладної (CMR).

Разом з тим, дії передбачені ч. 2 ст. 460 МК України ОСОБА_1 митним органом не інкримінуються.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України характеризується прямим умислом. У даному випадку конкретною метою, як обов`язковою ознакою складу правопорушення, є намір особи неправомірно перемістити товар через митний кордон України, шляхом недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України. Мета - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що, як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка, проте, є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно небезпечна діяльність особи.

У цій справі такої мети у ОСОБА_1 не встановлено. Слід відзначити, що в ході розгляду справи взагалі не встановлено, що ОСОБА_1 усвідомлював або був обізнаний у тому, що подані митному органу документи містять будь-які неповні або недостовірні відомості.

У цьому контексті суд відзначає, що наявність прямого умислу характеризується тим, що винний чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти з України.

За наведених обставин приходжу до висновку, що подані суду митним органом матеріали не доводять наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони порушення митних правил.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 03.06.2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил не можна розглядати як порушення митних правил дії особи, яка, переміщуючи товари через митний кордон України, надала митним органам супровідні документи з відомостями, що не відповідають дійсності, без умислу порушити митні правила, передбачені чинним законодавством України.

З огляду на те, що в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність у діях особи відносно якої складено протоколи складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Наведені вище обставини вказують на те, що під час судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_1 вчиняв умисні дії, спрямовані на не заявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей про товари, які підлягають обов`язкову декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 472, 486, 527, 528 МК України,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 472 МК України закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова, особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи, митним органом, який здійснював провадження у цій справі протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.Ф. Романюк