ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 Справа №607/20897/24 Провадження №3/607/8756/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Багрій Т.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, непрацюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , яка раніше не притягувалась до адміністративної відповідальності

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №038593 від 18 вересня 2024 року зазначено: «18 вересня 2024 року приблизно о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 за місцем спільного проживання вчинила відносно свого сина ОСОБА_2 домашнє насильство, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображала його нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода його психічному здоров`ю». Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вини у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення не визнала та пояснила, що будь-яких протиправних дій щодо сина ОСОБА_2 не вчиняла. У них виникла суперечка, оскільки син поводить себе дивно, вимагає у неї гроші.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 252 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи.

За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 173-2 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до пунктів 3, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року (далі Закон) домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, до матеріалів справи долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №038593 від 18 вересня 2024 року; рапорт начальника ЧЧ ВП №4 (м.Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Бартошинського А. від 18 вересня 2024 року; письмове пояснення ОСОБА_2 від 18 вересня 2024 року; письмове пояснення ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року; відеозапис, що міститься на оптичному носію інформації диску DVD-R.

Відповідно до п.14 ч.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи

Проте, дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, лише за умови, що внаслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.

За відсутності таких даних доведеною вину особи у вчинені домашнього насильства у формі психологічного насильства вважати не можна.

Потерпілий ОСОБА_2 у письмовому поясненні вказав, що він лежав на дивані та в цей час до нього підійшла мати, яка почала висловлюватись в його сторону нецензурними словами, погрожувала, взяла палицю та почала його виганяти з будинку.

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року, протягом тривалого часу у неї з сином виникають конфлікти. Зокрема, 18 вересня 2024 року вона прийшла у кімнату до свого сина та попросила, щоб він віддав грошові кошти у сумі 70 грн., які він їй заборгував. В ході спілкування між ними виникла суперечка, під час якої вона не втрималась та виразилась в сторону сина нецензурною лайкою.

Зі змісту вищевказаних пояснень вбачається, що між ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_2 дійсно мав місце конфлікт, однак долученими до матеріалів справи доказами не доводиться наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, а саме вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно сина - ОСОБА_2 , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

Слід зазначити, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних стосунків. Оскільки конфлікт це особливий вид взаємодії, в основі якого лежать протилежні і несумісні цілі, інтереси, типи поведінки людей та соціальних груп, які супроводжуються негативними психологічними проявами; зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями.

Відтак людина, що чинить домашнє насильство, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права й свободи, тоді як ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій це конфлікт.

Таким чином, словесні образи під час сварки, про які йдеться у протоколі про адміністративне правопорушення, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

В даному випадку мав місце конфлікт між матір`ю та сином, однак беручи до уваги вищевикладене не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , пояснила, що не мала наміру завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілого, нецензурною лайкою вона висловилась в сторону сина на емоційному підґрунті.

Жодних інших доказів, окрім письмового пояснення потерпілого та протоколу про адміністративне правопорушення, які б поза розумним сумнівом спростовували пояснення ОСОБА_1 та підтверджували відомості вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, суду не надано.

Рапорт працівника поліції, який не містить фактичних даних на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, сам по собі, в силу положень ст.251 КУпАП не може бути доказом по даній справі.

Також суд критично оцінює долучений до матеріалів справи відеозапис, оскільки на ньому зафіксовано процес оформлення матеріалів адміністративної справи, тому він не має доказового значення у даній справі.

Отже, на підтвердження викладених у протоколі даних, всупереч вимогам ст.251 КУпАП, у матеріалах справи відсутні будь-які докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене та аналізуючи докази в їх сукупності, вважаю, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 173-2, 247, 268, 277, 287 КУпАП, суд -

постановив:

Провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяТ. Я. Багрій