Провадження № 3/761/201/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Волошин Василь Олександрович розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в м. Києві про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

Із протоколу про адміністративне правопорушення від 05 жовтня 2023р. вбачається, що 05 жовтня о 02 год. 50 хв., водій ОСОБА_1 , у м. Києві, по вул. Шолуденка, 12, керував транспортним засобом марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, не розбірлива мова, розширені зінниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У судові засідання, які були призначенні на 27 жовтня 2023р., 16 січня 2024р., 21 березня 2024р., 20 травня 2024р. (захисником подано до суду заяву про відкладення судового засідання), 05 червня 2024р. (захисником подано до суду заяву про відкладення судового засідання) та 18 червня 2024р. ОСОБА_1 не з`явився про день, місце та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Захисник ОСОБА_1 - адвокат Озерова М.С. в зазначені судові засідання також не з`явилась, однак 12 червня 2024р. за допомогою засобів підсистеми ЄСІТС "Електронний Суд" подала до суду заяву про закриття провадження про адміністративне правопорушення відносно свого підзахисного за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом у комендантську годину, діяв у стані крайньої необхідності, оскільки товариш останнього приблизно за годину до зупинки автомобіля поліцейськими зламав руку, і його необхідно було доставити до медичного закладу. Швидка медична допомога, яка неодноразово викликалась ОСОБА_1 , за місцем їх перебування не виїздила, а в найближчому медичному закладі НСДЛ «Охмадит» їм було відмовлено, з огляду на спеціалізацію вказаного медичного закладу щодо надання медичної допомоги лише дітям. Крім того, захисник ОСОБА_2 вказує і на те, що дані, які викладені патрульним поліцейським у протоколі не відповідають зафіксованим на відеозаписі обставинам, оскільки ОСОБА_1 , на питання поліцейського щодо проходження ним огляду на стан сп`яніння на приладі «Драгер» не надав ствердної відмови, а запитував про наслідки такої відмови для нього, які не в повній мірі було роз`яснено поліцейським, після чого було складено протокол.

Враховуючи, що згідно ст. 268 ч. 2 КУпАП справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, не відносяться до категорії справ, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, тому, відповідно до вимог ст. 268 ч. 1 КУпАП, дана справа розглядається у відсутності ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП, одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008р. у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Згідно із п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідно до абзацу 3 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005р.: «керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись».

Під час перегляду відеозапису, судом встановлено, що автомобіль марки «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 був зупинений працівником поліції під час дії комендантської години згідно п. 16 постанови КМУ № 573 від 8 липня 2020р.

За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ № 573 від 8 липня 2020р., на території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Таким чином, доведеним є факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а також правомірність зупинки транспортного засобу, який рухався під час дії комендантської години.

У ході розмови із ОСОБА_1 у працівника поліції виникла підозра про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки були виявлені такі ознаки як розширені зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови та запах алкоголю з порожнини рота.

При цьому, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 на питання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв визнав факт вживання зранку, та на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на приладі «Драгер» ОСОБА_2 відмовився, разом з тим в матеріалах справи про адміністративне правопорушення також міститься направлення на огляд водія ОСОБА_2 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння до КНП КМНКЛ «Соціотерапія» від проходження якого останній також відмовився.

Судом були досліджені матеріали справи, а саме:

-протокол про адміністративне правопорушення від 05 жовтня 2024р. серія ААД №642221 відповідно до якого встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення;

-направлення на огляд;

-відеозапис з нагрудних бодікамер поліцейських з місце вчинення правопорушення.

Суддя, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, вважає, що ОСОБА_1 дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Посилання захисника ОСОБА_1 про те, що останній, керуючи транспортним засобом у комендантську годину, діяв у стані крайньої необхідності, оскільки він намагався доставити свого товариша зі зламаною рукою до медичного закладу, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

В поданих до суду писмьових запереченнях не зазначено, яким чином відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, вчиненна ним для усунення небезпеки, яка загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.

Крім того, стан крайньої необхідності виникає за наявності відповідної підстави, яка характеризується двома елементами: 1) небезпекою, що безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам особи, суспільства або держави; та 2) обстановкою, що свідчить про неможливість усунення цієї небезпеки іншими засобами, крім заподіяння шкоди таким же правоохоронюваним інтересам.

Наявності однієї лише небезпеки ще недостатньо для виникнення стану крайньої необхідності. Цей стан тому і визнається станом крайньої необхідності, що викликається такою обстановкою, за якої особа вимушена вдатися до заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам як до останнього, крайнього засобу усунення небезпеки, що загрожує.

Суд зауважує, що в обстановці, що склалася, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не є крайнім заходом, спрямованим на попередження негативних наслідків у вигляді ненадання негайної медичної допомоги товаришу, який зламав руку, оскільки:

- водій ОСОБА_1 у будь-якому випадку підлягав відстороненню від керування транспортним засобом, а також відповідно до розписки ОСОБА_3 , остання зобов`язалась доставити автомобіль ОСОБА_1 за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, буд. 40/15 та не допускати останнього до керування транспортним засобом на протязі доби, тому він жодним чином не міг залишитися в ситуації, за якої він зміг би доставити свого товариша до медичного закладу;

- як вбачається з відеозапису, працівниками поліції було викликано швидку медичну допомогу товаришу ОСОБА_1 , а тому мети «попередити негативні наслідки» не можливо було досягнути внаслідок відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки це жодним чином не вплинуло б на загальний перебіг подій.

Враховуючи викладене, доводи захисника ОСОБА_2 , що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, є необгрунтованими, і спростовуються наведеними доказами.

Так, при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника та ступінь вини.

Слід зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2017р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

На підставі викладеного, вважаю, що з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень ОСОБА_1 буде необхідним та достатнім застосування до нього адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 130 КпАП України, у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

У порядку, визначеному ст. 401 КУпАП та п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605, 60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 27, 33, ч. 1 ст. 130, 283 КУпАП, суддя,-

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, притягнути його до адміністративної відповідальності, за вчинення вказаного адміністративного правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17000,0 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 /шістсот п`ять/ грн. 60 коп. на користь держави.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу в вищезазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Зобов`язати відділ державної виконавчої служби повідомити про виконання постанови шляхом повернення останньої на адресу суду з відміткою про її виконання.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги.

Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з дня набрання постановою законної сили.

Суддя: