Провадження №3-зв/522/22/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Донцов Д.Ю., за участю секретаря судового засідання Смокової А.В., розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Негара Р.В. про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси Русєвої А.С. від розгляду справи №522/14664/24 про притягнення ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Захисником ОСОБА_1 адвокатом Негара Родіоном Віталійовичем, 13.11.2024 року подано до суду заяву про відвід судді Русєвої А.С., у зв`язку наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, а саме захисник вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту, що на його думку порушує принципи здійснення судочинства та порушує права особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

14.11.2024 року автоматизованою системою документообігу Приморського районного суду м. Одеси в провадження судді Донцова Д.Ю. надійшла зазначена заява.

В судове засідання учасники провадження не з`явились про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Заявником подано заяву про розгляду заяви без участі сторони захисту. Суддя Русєва А.С. надала суду заяву відповідно якої зазначила, що повідомлена про дату, час ті місце розгляду заяви, приймати участі у розгляді заяви про відвід не має можливості, у зв`язку з службовими обов`язками, просила розглянути відвід за її відсутності. Щодо заявленого відводу, вважає його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону, з огляду на те, що сторона захисту фактично висловила незгоду з процесуальним рішенням прийнятим у справі під її головуванням.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що заява про відвід підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Русєвої А.С. перебуває справа про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 212-21 КУпАП.

Згідно з вимогами ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, який розглядає справу про адміністративне правопорушення. Відповідно норми КУпАП, не передбачають і порядку розгляду заяви про відвід.

Суд, з метою додержання принципу законності судового провадження, приходить висновку про необхідність в застосуванні принципу аналогії закону найбільш близької галузі права кримінального процесуального права та вважає за необхідне керуватись при розгляді даної справи положеннями Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо її неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Заявником не повідомлено об`єктивних та достатніх обставин, які б підтверджували те, що поведінка судді свідчить про упередженість при розгляді справи, як і не повідомлено про те, що суддя має певні переконання, які можуть вплинути на її неупередженість.

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Суд звертає увагу заявника, що у разі незгоди сторони захисту із певними рішеннями, які постановив суддя у межах провадження, вони можуть бути додані до апеляційної скарги в передбаченому порядку шляхом подання апеляційної скарги на остаточне рішення по справі.

Отже, посилання на порушення суддею процесуальних норм права не є тими обставинами, які виключають участь судді в розгляді вказаної справи, оскільки оцінка дотримання суддею норм процесуального права не входить до компетенції суду, який розглядає заяву про відвід судді.

Така позиція суду узгоджується з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади», згідно якого судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, сумніви заявника щодо неупередженого розгляду справи суддею та сумніви щодо прийняття за результатом її розгляду обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення, мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер, жодними належними та допустимими доказами не підтверджуються, а заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені ст.75 КПК України.

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Не зважаючи на те, що поведінка судді не викликає об`єктивних побоювань щодо її безсторонності з точки зору стороннього спостерігача, однак може бути пов`язана з питанням особистих переконань.

При цьому суд вважає, що у разі не задоволення заявленого відводу та її розгляду суддею по суті незалежно від прийнятого рішення, сторона захисту або інші сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення судді, є наслідком її упередженості.

В судовому засіданні встановлено, що у захисника Негара Р.В. діючого в інтересах ОСОБА_1 є сумніви щодо об`єктивного відправлення правосуддя у вказаній справі суддею Русєвою А.С., а тому суд, враховуючи, що «інститут відводу» покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності судді у стороннього спостерігача, суд приходить до висновку, що заява про відвід судді Русєвої А.С. підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, ст.ст. 283-285 КУпАП, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Негара Р.В. задовольнити.

Відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси Русєву А.С. від розгляду справи №522/14664/24 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 212-21 КУпАП

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Д.Ю. Донцов