Номер провадження: 33/813/2648/24
Головуючий у першій інстанції Войтов Г. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

правопорушника ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 адвоката Харчука О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Харчука Олександра Петровича, на постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року, у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 12.07.2024 року о 01:40 годин на вул. Іллічівська дорога, 1-а в м. Одесі, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Avalon державний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 2.9.а «Правил дорожнього руху України» (далі - ПДР), в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку, із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510. Відповідно до тесту №1143, проведеному 12.07.2024 року о 02:02:32 за допомогою газоаналізатора Drager Alkotest 7510, водій дійсно керував технічним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Результат позитивний - 1,92 %, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.37-42).

Не погоджуючись із наведеною постановою суду, 03.10.2024 року засобами поштового зв`язку захисник ОСОБА_1 адвокат Харчук О.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.44-56).

В судовому засіданні, призначеному на 11.11.2024 року о 12:00 год., ОСОБА_1 та його захисник адвокат Харчук О.П., в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, що підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 813409 від 12.07.2024 року (а.с. 1);

- роздруківкою з приладу «Drager Alcotest 7510», прилад № 0306, результат тесту склав 1,92 ‰, який також містить особистий підпис ОСОБА_1 (а.с.4);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого в організмі ОСОБА_1 виявлено вміст алкоголю в кількості 1,92 ‰, з яким ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 5);

- відеозаписами працівника поліції (а.с.7).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 , встановленою постановою судді Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року в порушенні ОСОБА_1 вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги, захисник Демчука Ю.В. посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений з порушенням встановленого порядку, визначеного Інструкцією №1452/735 від 09.11.2015 року, оскільки працівники поліції достеменно знаючи про те, що внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, не забезпечили йому проведення огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, хоча були зобов`язані це здійснити, що в свою чергу свідчить про недійсність результатів проведеного огляду.

Проте, зазначені доводи апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі - Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2, 3 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Пунктом 6 розділу І Інструкції встановлено, що огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Відповідно до п. 7 розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Відповідно п. 14 розділу ІІІ Інструкції, якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом у справі, оскільки виключає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно ст. 251, 266 КУпАП, ст.ст. 30, 40 Закону України «Про національну поліцію», Інструкції № 1026, та надає можливість суду об`єктивно встановити всі обставини у справі.

З дослідженого апеляційним судом відеозапису вбачається, що працівник поліції підходить до автомобіля, за кермом якого перебуває ОСОБА_1 , який потрапив у ДТП. Після чого, працівник поліції представився та запитав звідки їде, та як його звати, на що водій відповів, що його звати ОСОБА_2 . На запитання, як він себе почуває, відповів, що живий. В подальшому працівник запитує у ОСОБА_1 «як ви себе почуваєте, потрібна Вам медична допомога?», водій відповідає, «ні, нормально, я нормально себе почуваю» (урив. 01:48:14-01:48:20). Далі приїжджає швидка допомога, з автомобіля виходить лікар та запитує у працівника поліції чи потрібна допомога, на що працівник поліції відповідає: «можете глянуть, він говорить, що все нормально» (урив. 01:55:44-01:55:52). Після цього лікар направився до автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_1 , та працівник поліції пояснив, що тріснула подушка безпеки і розсікла брову, підійшовши до автомобіля, лікар запитав, чи потрібна допомога, на що правопорушник ОСОБА_3 відкрив двері автомобілю в відповів, що ні. Після цього лікар запитав: «взагалі не потрібна?», на що ОСОБА_1 відмовився від медичної допомоги та зачинив двері машини (урив. 01:56:14 01:56:30).

В подальшому з відеозапису слідує, що у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. Проходити огляд на стан сп`яніння в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився (урив. 01:59:17). Далі ОСОБА_1 продув трубку приладу «Drager Alcotest 7510», результат був позитивний - 1,9 проміле.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 на момент його виявлення за кермом транспортного засобу та в подальшому знаходився у свідомому стані, чітко відповідав на запитання та відмовився від надання кваліфікованої медичної допомоги, проведений огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» є правомірним та таким, що узгоджується з вимогами закону.

Цими обставинами спростовуються доводи правопорушника ОСОБА_1 а також його захисника адвоката Харчука О.П. про те, що перевірка ОСОБА_1 мала бути проведена в медичному закладі.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 підтвердив працівникам поліції факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, та з результатом проведеного огляду на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 7510» погодився, що підтверджується його особистим підписом на роздруківці з приладу «Drager Alcotest 7510, тест №1143 (а.с.4) та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5).

Посилання на висновок Верховного Суду, викладений в адміністративній справі № 823/1022/16 судом не береться до уваги, оскільки вказана позиція не є релевантною до обставин цієї справи. Так, справа № 823/1022/16 переглядалась Верховним Судом за правилами КАС України та стосувалася визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За обставинами справи: наказом відповідного управління поліції було звільнено зі служби підполковника поліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 179 КУпАП, а саме перебування на роботі в нетверезому стані та грубого порушення вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, присяги працівників поліції, що виразилось у не забезпеченні законності та статутного порядку, за вчинення проступку несумісного з подальшим проходженням служби в поліції.

У справі, що переглядається, предметом розгляду є вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції помилково послався на протокол про адміністративне правопорушення, який не може визнаватись доказом у справі про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

За змістом статей 251, 252, 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння (діянь), яке (які) містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, є найважливішим джерелом доказів у справах про адміністративні правопорушення.

Тобто протокол про адміністративне правопорушення за своєю природою є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, який оцінюється судом разом з іншими по справі доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення ААД №813409 від 12.07.2024 року повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить усі необхідні реквізити, а тому є належним та допустимим доказом, який оцінюється судом разом із іншими по справі доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції перебрав на себе обов`язки щодо підтримання обвинувачення та порушив вимоги безсторонності, апеляційний суд зазначає наступне.

За практикою ЄСПЛ провадження у справі про адміністративне правопорушення за статтею 130 КУпАП, з огляду на суворість передбачених санкцією цієї статті стягнень у виді штрафу і позбавлення права керування транспортними засобами, їх каральну і профілактичну мету, у розумінні Конвенції вважається «кримінальним» (рішення у справах: заява №15523/89; «Маліга проти Франції» (Malige v. France) від 23 вересня 1998 року, заява № 27812/95; «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine) від 6 вересня 2005 року, заява № 61406/00).

Згідно з законодавством України керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння є адміністративним правопорушенням. Відтак процедура розгляду відповідних судових справ належить до сфери регулювання не Кримінального процесуального кодексу України, а КУпАП.

У частині першій статті 250 КУпАП для прокурора та його заступника передбачено право брати участь у розгляді справи. Однак процесуального порядку забезпечення такої участі не передбачено ні цим Кодексом, ні Законом України «Про прокуратуру», ані підзаконними нормативно-правовими актами.

Більше того, законодавець у главі 21 КУпАП «Особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення» не включає прокурора до складу учасників цього провадження.

Уповноважений орган Національної поліції на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично виконував функцію обвинувачення та разом із протоколом скерував до суду одержані ним письмові докази. У письмових поясненнях заявника і клопотанні захисника про закриття провадження у справі сторона захисту виклала власну позицію про невинуватість свою у вчиненні правопорушення. Як правоохоронний орган, що на етапі досудового провадження виконував функцію сторони обвинувачення, так і сторона захисту обґрунтовували свої позиції у письмових документах, поданих до суду в обсязі, який кожна сторона вважала необхідним та достатнім, і перед судом обидві були в однаковому становищі.

Оскільки суд не вчиняв жодних процесуальних дій, ініціювання чи здійснення яких у змагальній судовій процедурі належало б до повноважень сторони обвинувачення, а в основу винесеної постанови суд поклав лише письмові матеріали, надані уповноваженим правоохоронним органом, то відсутні підстави вважати, що суд упереджено розгляд справи та перебрав на себе повноваження щодо підтримання обвинувачення.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19.

У даній справі, ОСОБА_1 під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і апеляційній інстанції був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою, він і його захисник приймали участь у всіх судових засіданнях, а тому апелянт повною мірою скористався своїми правами відстоювати у суді власну позицію на рівних умовах з уповноваженим державним органом, захищатися всіма передбаченими законом засобами, у тому числі оспорювати докази, і бути почутим судом.

При цьому, будь-яких порушень з боку суду першої інстанції щодо перебирання ним обов`язків сторони обвинувачення, самостійного відшукування доказів по справі, апеляційним судом не встановлено.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що само по собі визнання вини у порушені ПДР не звільняє суб`єкта владних повноважень від доведення його правомірності, апеляційний суд зазначає, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП належними та допустимими доказами, які будучи проаналізованими, не викликають сумнівів у наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Окрім того, суд апеляційної інстанції також враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, позиція правопорушника ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Харчука О.П., яка викладена ними в апеляційній скарзі, розцінюється апеляційним судом, як спосіб ухилення правопорушника від адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Харчука Олександра Петровича залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда