ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2454/24 Справа № 209/6006/24 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Кононенко О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Кононенко О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його представника апеляційну скаргу адвоката Шишкіна В.М. на постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року щодо:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працевлаштований, розлучений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При обставинах, встановлених місцевим судом, 01 серпня 2024 року о 17:50 годин, водій ОСОБА_1 по бул. Будівельників, 26 у м. Кам`янському Дніпропетровської області керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В апеляційній скарзі адвокат просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на невідповідність фабули обвинувачення об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме не зазначення, факту перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутність належні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, крім того захист стверджує, що особа, яка керувала автомобілем був знайомий, який з місця події пішов. Звертає увагу, що на момент зупинки автомобіля ОСОБА_1 спав на передньому сидінні. Вважає, що показання свідків є недопустимими, оскільки в письмових поясненнях останніх відсутні вказівки саме на ОСОБА_1 , як особу яка відмовилась проходити огляд.

Вказує на часову різницю між даними, що містяться у протоколі та відеозаписі, так як згідно протоколу ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду о 18:21 годині, а відеофіксацію події розпочато було о 18:38 годині.

Заслухавши: адвоката Шишкіна В.М., який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; ОСОБА_1 , який вину у скоєному не визнав та заперечував факт керування ним транспортним засобом та просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати; перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, виходжу з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

При винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані, а висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№106452, складним у відповідності до ст. 256 КУпАП, яким зафіксовані обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що 01.08.2024 року о 17:50 годині були очевидцями, як автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 на швидкості заїхав у двір та різко зупинився біля магазину, із-за керма авто вийшов чоловік з явними ознаками алкогольного сп`яніння, після чого свідками був здійснений виклик поліції; відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмові від огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Твердження захисника про невідповідність фабули обвинувачення об`єктивній стороні правопорушення, а саме вказівки на перебування саме з ознаками алкогольного сп`яніння є неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція частини 1 статті 130 КУпАП, зокрема передбачає відповідальність за відмову особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Вказана норма закону є бланкетною, тому задля тлумачення положень у встановленому законом порядку, необхідно враховувати порядок огляду передбачений Інструкцією.

Пунктами 2, 6 Розділу І Інструкції про огляд на стан сп`яніння та п. п. 1-6 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці - лікарем закладу охорони здоров`я.

Під час перегляду відеозапису чітко видно, що ОСОБА_1 на пропозицію проходження огляду на місці та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимогу 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, оскільки факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння повинен бути встановлений шляхом проведення лабораторного дослідження у медичному закладі чи за допомогою використання спеціальних технічних засобів на місці зупинки, за результатами яких буде констатовано перевищення допустимої межі у 0,2 проміле, враховуючи, що ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду, співробітниками поліції у протоколі і зазначені наявні у ОСОБА_1 на той час ознаки алкогольного сп`яніння, що не суперечить вимогам закону.

Доводи захисника про недоведеність факту керування транспортним засобом є не є слушними, оскільки з відеозапису події видно, що ОСОБА_1 було повідомлено, про отримання виклику на лінію 102, також очевидці події чітко вказали на нього, як особу яка керувала транспортним засобом. Крім того, на транспортному засобі були опущені вікна, ключ від автомобіля був саме у ОСОБА_1 , який і є його власником.

Звертаю увагу, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.

Також звертається увага на те, що транспортний засіб на праві власності належить саме ОСОБА_1 , під час приїзду екіпажу сторонніх осіб за кермом не було, а ключі були саме у нього, при цьому нібито знайомий який керував автомобілем так і не повернувся, звертається увага, що стороною захисту і не заявлялись клопотання про його допит у якості свідка.

На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 говорить, що автомобілем керував його знайомий, однак таку версію суд оцінює як таку, що надана з метою уникнення від відповідальності, оскільки подія мала місце у світлий час та свідки події на відеозаписі чітко зазначили на ОСОБА_1 , що він керував авто, при цьому дійсно зазначали, що того дня ОСОБА_1 не один раз приїжджав до магазину з чоловіком, однак на момент останньої зупинки був за кермом саме ОСОБА_1 .

Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини, а саме факт керування транспортним засобом та подія підтверджуються сукупністю доказів і, зокрема відеозаписом з нагрудним відеореєстраторів працівників поліції.

Доводи захисника щодо неприйнятності письмових пояснень свідків, через відсутність вказівки на анкетні ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки такі пояснення складались у вільній формі, і свідкам на час складання не повідомлялась інформація щодо анкетних даних особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, на відеозаписі події видно, як ці свідки у довільній формі розповідають про подію, що сталася та вказують на ОСОБА_1 , як особу яка керувала авто. При цьому, останній і сам не заперечує, що на відео були присутні свідки і на ньому зафіксований саме він.

Що стосується тверджень захисника щодо часових відмінностей у протоколі та відеозаписі, як на підставу для скасування постанови, то ці обставини хоча і мають місце, проте не погіршують процесуального становища ОСОБА_1 в частині кваліфікації його дій, та можуть бути зумовлені технічними особливостями засобів відеофіксації, а тому не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки і сам ОСОБА_1 не заперечує факту його перебування на місці події та відмови від проходження огляду.

З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З огляду на викладене, накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді, без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Шишкіна В.М., - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року щодо ОСОБА_1 , у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Кононенко