ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1903/24 Справа № 229/2339/24 Суддя у 1-й інстанції - Лебеженко В. О. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Бадалян Н.О., захисника Мамай А.С. розглянувши апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В. з доповненнями до апеляційної скарги захисника Мамай А.С. на постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 27 березня 2024 року о 09 год. 00 хв. в м. Дружківка, Донецької області, по вул. Маяковського, 29 водій ОСОБА_1 керував т.з. Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним в правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 605 гривень 60 коп.

Вважаючи постанову незаконною та необґрунтованою захисник ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що вказана постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та не відповідає фактичним обставинам справи і має бути скасована. Просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення

Від захисника Мамай А.С. в інтересах ОСОБА_1 надійшли доповнення на апеляційну скаргу в яких вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, ніби ОСОБА_1 в даному випадку є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що до матеріалів справи представниками правоохоронного органу залучено не безперервний відеозапис події та процедури оформлення адмінматеріалів, а два окремих нарізаних відео файли, між відеофайлами відсутні (вирізані) події, що сталися протягом більше 6 хвилин в період з 09:17:04 по 09:23:58. Вказує, що на всіх представлених відеозаписах відсутні події щодо руху транспортного засобу, що зазначений у протоколі, його зупинки представником патрульної поліції, встановлення особи водія. Відсутня фіксація будь-якого руху транспортного засобу. Вказує, що ОСОБА_1 , у свою чергу, стверджує і наполягає на тому, що 27.03.2024 року о 09:00 він не керував ТЗ і не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції захисник Зеленського В. А. заявив клопотання про виклик зазначених осіб в судове засідання і допит їх в саме в судовому засіданні в якості свідків, в судові засідання, свідки не з`явилися. Постанову судді про привід вказаних свідків виконана не була, свідки не були доставлені в судове засідання і не були допитані судом. Вважає, що оскільки суд першої інстанції не викликав і не допитав в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але поклав в основу оскаржуваної постанови їхні пояснення, вбачається необхідним усунути допущені судом першої інстанції порушення вимог матеріального і процесуального права, викликати зазначених осіб до апеляційного суду, допитати їх в якості свідків в порядку ст. 352 КПК України і перевірити правдивість та об`єктивність їхніх письмових пояснень. Також вказує, що працівник поліції, перед моментом відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, жодним чином не роз`яснив ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268, 271 КУпАП. Такі права не були роз`яснені ОСОБА_1 і після складення протоколу. Вказує, що інспектор не вжив жодних дій щодо надання водію ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги адвоката. Вважає, що при складенні та оформленні протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення мало місце грубе порушення права ОСОБА_1 на захист, гарантоване йому частиною другою статті 63 Конституції України. Вказує, що акт огляду інспектором не складався, другий примірник ОСОБА_1 не вручався, на підпис не надавався. Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.03.2024 р., ОСОБА_1 не оголошувалось, зі змістом останнього ознайомлено не було, на підпис не надано. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення чи рапорт працівника поліції, за відсутності інших об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення правопорушення, не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано час вчинення адміністративного правопорушення (момент відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння на місці події та у медичному закладі). У протоколі про адміністративне правопорушення інспектор обмежився вказівкою лише на час нібито руху транспортного засобу і не встановив час вчинення адміністративного правопорушення. В даному випадку суд позбавлений можливості втручатися у фабули адміністративного правопорушення, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, і самостійно встановлювати час вчинення адміністративного правопорушення, оскільки це з невідворотністю призведе до порушення права ОСОБА_1 на захист. Просить скасувати оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 за відсутністю самої події адміністративного правопорушення та відсутністю в діях останнього складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Учасники по справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши думку захисника, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 677789 від 27.03.2024 року, який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, де зафіксовані фактичні обставини справи, що 27 березня 2024 року о 09 год. 00 хв. в м. Дружківка, Донецької області, по вул. Маяковського, 29, водій ОСОБА_1 керував т.з. Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук). Від проходження медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Направленням ОСОБА_1 як водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, для проходження медичного огляду.

Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Підписувати протокол та давати пояснення згідно ст.63 Конституції України відмовився.

Рапортом працівника поліції про фактичні обставини події.

Довідкою інспектора поліції, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Диском з відеозаписами на яких зафіксовано як під час розмови працівника поліції з водієм ОСОБА_1 , у присутності свідків: ОСОБА_4 ; ОСОБА_3 , підтвердив факт керування транспортним засобом Audi A4. На вимогу працівника поліції пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Підписувати протокол та давати пояснення згідно ст.63 Конституції України відмовився.

Також у суді першої інстанції надав свої пояснення ОСОБА_5 , який пояснив, що він працює на посаді поліцейського СРПП №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області. 27 березня 2024 року в м. Дружківка на вул. Маяковського ним був зупинений транспортний засіб «Ауді» під керуванням водія ОСОБА_1 . Підставою для зупинення стало наявність пошкоджень на транспортному засобі, які б могли вказувати на причетність водія до вчинення ДТП. Під час розмови з водієм, він відчув від нього запах алкоголю з порожнини роту. ОСОБА_1 пояснив, що вчора він вжив одну пляшку пива. На автомобілі була наліпка «ЗСУ», але водій ОСОБА_1 сказав, що на даний час він не є військовослужбовцем, тому військовий квіток не надав. Він запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місті зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» або у медичному закладі, але останній відмовився в присутності свідків. Він роз`яснив водію ОСОБА_1 , що той своїми діями порушує п.2.5 ПДР і відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення та підписувати протокол. У зв`язку з тим, що бодікамери оснащені старими акумуляторами, то не має можливості безперервно здійснювати відео фіксацію порушень ПДД, оскільки не вистачає заряду для її роботи протягом робочої зміни.

Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 27 березня 2024 року о 09 год. 00 хв. не керував транспортним засобом та у матеріалах справи відсутній зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є безпідставними, які спростовуються наявними у матеріалах справи відеозаписами, на яких зафіксовано як ОСОБА_1 підтвердив факт керування транспортним засобом Audi A4 та на вимогу працівника поліції пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Також факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується показами працівника поліції ОСОБА_5 який пояснював, що 27 березня 2024 року зупинив транспортний засіб Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі п.п.3 п.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», а саме на автомобілі були механічні пошкодження.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, показання свідка ОСОБА_5 узгоджуються з рапортом від 27.03.2024 року, згідно якого 27.03.2024 року під час несення служби у складі СРПП був зупинений автомобіль Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 на підставі п.п.3 п.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Доводи апеляційної скарги, що наявний відеозапис не можна визнати доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки він є не безперервним та складається з двох части, на яких не зафіксовано процедура оформлення адмінматеріалів, між відеофайлами відсутні події, що сталися протягом більше 6 хвилин в період з 09:17:04 по 09:23:58, не заслуговують на увагу, оскільки відеозапис містить події правопорушення та хід спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції.

Як пояснював свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні першої інстанції, у зв`язку з тим, що бодікамери оснащені старими акумуляторами, то не має можливості безперервно здійснювати відео фіксацію порушень ПДД, оскільки не вистачає заряду для її роботи протягом робочої зміни.

Апелянтом не вказано про події які сталися між двох частин відеофіксації, які могли вплинути на факт спростування вчинення адміністративного правопорушення. А тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо достовірності наявних відеозаписів у матеріалах справи або про їх монтаж, або підробку.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», ст.251 КУпАП, відповідно до вимог яких, доказом є показання технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, а їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом, виходячи із сукупності усіх наданих доказів.

Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки допит свідків є правом, а не обов`язком суду. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що свідки викликались в судове засідання, однак надали заяви, в яких просили розглянути справу беї їх участі, свої пояснення надані під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП підтвердили у повному обсязі.

Щодо клопотання сторони захисту про допит у суді апеляційної інстанції свідків, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Апеляційний суд зазначає, що письмові пояснення свідків та факт відмови ОСОБА_1 у присутності цих свідків, зафіксований на відеозаписі узгоджується між собою, а тому у апеляційного суду не виникає сумнівів щодо їх правдивості та необхідності виклику вказаних свідків у судове засідання. Крім того апелянтом не зазначається які додаткові відомості можуть повідомити вказані свідки, та не належним чином не аргументує необхідність їх допиту у суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції що з відеозапису з БК вбачається, що зазначені свідки були присутні під час розмови поліцейського та водія ОСОБА_1 , в ході якої, останній відмовився від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння. Таким чином, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які маються в матеріалах справи, не суперечать відеозапису з БК, а тому можуть бути використані для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було дотримано принципу безпосередності дослідження доказів у судовому засіданні, оскільки свідки події безпосередньо у судовому засіданні не допитувались є неслушними, оскільки судом першої інстанції була досліджена та оцінена сукупність наявних доказів, яка стала достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що інспектором поліції не роз`ясненні права та обов`язки ОСОБА_1 , та не надано водію ОСОБА_1 можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги адвоката, при складенні та оформленні протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, тому мало місце грубе порушення права ОСОБА_1 на захист, гарантоване йому частиною другою статті 63 Конституції України, у зв`язку з чим усі матеріали справи є недопустимими доказами, є безпідставними.

Працівником поліції роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі його відмови від вимоги поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, ОСОБА_1 , порушить вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та буде складено відповідний протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи.

Складання протоколу, оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та не є розглядом справи відповідно до положень статей 221, 279 КУпАП. Відповідно, нормами статті 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі адвоката при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, у поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відсутній обов`язок надання або очікування на прибуття на місце події захисника.

ОСОБА_1 реалізовано своє право на професійну правову допомогу у суді як першої так і апеляційної інстанції шляхом укладання договорів з професійними адвокатами на представлення його інтересів у суді.

Вказані вище апелянтом та не спростовують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та його відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляціний суд зазначає, що відповідно до п.п. 1.3-1.5 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих правил. У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Суд звертає увагу на те, що згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності не має значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції за виключенням обставин, які встановлені ст. 17 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги, що працівниками поліції не було складено акт огляду на ознаки які свідчать про перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «;Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.

Згідно матеріалів справи у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук.

Вказані ознаки алкогольного сп`яніння прямо передбачені інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.

Також, як зазначав свідок ОСОБА_5 , у своїх поясненнях наданих у суді першої інстанції, під час розмови з водієм, він відчув від нього запах алкоголю з порожнини роту. ОСОБА_1 пояснив, що вчора він вжив одну пляшку пива.

Щодо доводів апеляційної скарги, що другий примірник направлення ОСОБА_1 як водію транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, для проходження медичного огляду, не вручався та не оголошувався, не заслуговують на увагу, оскільки вказане не спростовує факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року встановлений порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, з аналізу даної інструкції вбачається, що форма направлення надається водієві у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, тобто у разі проходження водієм огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або відмови від проходження, форма направлення не видається.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння одразу як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі, тому апеляційний суд не вбачає порушення поліцейськими порядку виявлення у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння.

Доводи апелянта оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол складений відносно ОСОБА_1 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу не підтверджені доказами.

Дії вчинені ОСОБА_1 характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожнього руху та несуть загрозу для його учасників.

При визначенні виду і міри адміністративного стягнення враховано ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки транспортним засобом, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності піддати правопорушника покаранню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що наведені доводи у апеляційній скарзі не підтвердженні під час апеляційного розгляду та не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови судді районного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Кравчуна Д.В. з доповненнями до апеляційної скарги захисника Мамай А.С. залишити без задоволення.

Постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 02 липня 2024 року, у справі про адміністративні правопорушення передбачених ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя