Справа № 446/1193/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 33/811/1302/24 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.

Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 21.05.2024 о 18:00 год. на а/д сполученням м. Кам`янка-Бузька с. Батятичі Львівського району Львівської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер-6820», результат 1,39%о.

Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом, відеозапис з нагрудних камер не містить руху транспортного засобу та моменту його зупинки. Тому за відсутності доказів керування ним транспортним засобом він не може бути суб`єктом відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Наголошує, що відеозапис долучений до справи є неналежним доказом, оскільки не є безперервним, постійно переривається. Відео зняті із знаним часовим розривом, що унеможливлює використання такого, як доказу.

Звертає увагу на те, що на першому відеофайлі він не погоджується із результатом огляду та бажає проїхати в медичний заклад, проте на другому відеофайлі (який розпочинається практично через 20 хвилин після першого) вже погоджується з результатом, що свідчить про вплив поліцейських на нього.

Також вказує, що протокол не містить відомостей про те, за допомогою якого технічного засобу проводилась відеофіксація, і на якому носії її долучено до матеріалів справи. Як вбачається з протоколу до такого додається відео на окремому диску, проте походження такого невідомо.

Крім того наголошує, що у протоколі не зазначено ознак сп`яніння, а перед проведенням огляду сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку приладу йому не надали, і такий не долучено до матеріалів справи. Відтак через відсутність доказів повірки приладу, результат огляду є недопустимим доказом.

Також протокол не містить зазначення моделі газоаналізатора «Драгер», тому неможливо стверджувати, що результат доданий до матеріалів справи належить саме ОСОБА_1 .

Звертає увагу і на розбіжності між часом проведення огляду вказаного на роздруківці приладу «Драгер», часу зафіксованого на відеозаписі із врахуванням того, що протокол було складено о 18:15 год., а відеозапис розпочато о 18:31 год., тому протокол є недопустимим доказом.

ОСОБА_1 повторно у судове засідання 10.10.2024 не з`явилися, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та про причини своєї неявки суд не повідомив і клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, та враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.

Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 752114 від 21 травня 2024 року (а.с. 1), згідно з яким ОСОБА_1 21.05.2024 о 18:00 год. на а/д сполученням м. Кам`янка-Бузька с. Батятичі Львівського району Львівської області керував транспортним засобом марки «Volkswagen Polo», номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер-6820», результат 1,39%о.

Викладені у протоколі обставини також підтверджуються наявним у матеріалах справи записом з камер спостереження патрульних, з якого слідує, що під час спілкування із ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що стало підставою для пред`явлення вимоги про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 погодився, та пройшов огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер». За результатами огляду, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння 1,39%о. З результатами огляду ОСОБА_1 спочатку не погодився, намагався домовитись з поліцейським, просив не складати протокол. Однак у подальшому повідомив, що з результатами огляду згідний, та вказав, що до медичного закладу їхати не потрібно.

Твердження ОСОБА_1 про те, що у матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобів, тому він не може нести відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки такі спростовуються наявним у матеріалах справи відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував факту керування автомобілем, підписав складений протокол, та будь-яких зауважень з приводу того, що він не керував автомобілем не висловлював.

Доводи апеляційної скарги про те, що долучений до матеріалів справи відеозапис не є безперервним не може бути підставою для скасування постанови, оскільки на такому зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях ОСОБА_1 наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було надано сертифікат та свідоцтво про повірку на прилад «Драгер» не може бути підставою для скасування постанови, оскільки сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається особі, яка проходить огляд на її вимогу, а такої вимоги, як вбачається з відеозапису ОСОБА_1 не висловлював.

Окрім того, як вбачається з роздруківки з приладу «Drager Alcotest 6820» останнє калібрування було проведено 22.11.2023, то станом на дату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, річний інтервал калібрування даного приладу не закінчився. Тому жодних підстав ставити під сумнів його результати апеляційним судом не вбачається.

Також не може бути підставою для скасування постанови твердження ОСОБА_1 про те, що протокол не містить зазначення моделі газоаналізатора «Драгер», тому не можна стверджувати, що результат доданий до матеріалів справи належить саме йому, оскільки як вбачається з наявної роздруківки приладу, на такій зазначено прізвище саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , час і дата огляду співпадають з часом вказаним у протоколі та зафіксованим на відеозаписі, роздруківка підписана ОСОБА_1 , що не ставить під сумнів те, що така стосується саме огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 щодо розбіжності між часом проведення огляду, часом зафіксованим на відеозаписі та часом складання протоколу, оскільки не спростовують обґрунтованості висновків суду, так як невідповідності у часі між наявним у справі відеозаписом та часом, вказаним у роздруківці результатів тесту може бути обумовлений суто технічними причинами і жодним чином не спростовує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо доводів апелянта про відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про технічний засіб, яким проводився відеозапис, апеляційний суд звертає увагу, що ст. 256 КУпАП, яка регулює зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ні положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 № 1395, не вимагають зазначення засобу відеофіксації у протоколі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколах про адміністративні правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.

Наведеними письмовими доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме за ч. 1 ст. 130 КУпАП, та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.

Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час перегляду, постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк