Справа №751/9289/24
Провадження №3/751/3377/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу - про місце роботи не повідомив; місце проживання: АДРЕСА_1 -

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі

захисника адвоката Бабинця С.П.

ВСТАНОВИВ:

11.10.2024 р. о 23 год. 35 хв. в м. Чернігів по вул. Любецька 31 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Москвич АЗЛК-2141» /д.н.з. НОМЕР_1 / з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці.

Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у лікарні у лікаря-нарколога, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів захисником.

З урахуванням положення ст.268 КУпАП, яка не містить заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, що передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст.277 КУпАП в частині строків розгляду, з огляду на вжиті заходи для належного інформування про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Окрім того, суд враховує, що наявних у справі матеріалів достатньо для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення без подальшого відкладення, оскільки інтереси особи в судовому засіданні представляє адвокат, а сам ОСОБА_1 не позбавлений права, у разі незгоди з рішенням, ініціювати його апеляційне оскарження.

Захисник-адвокат Бабинець С.П. просив закрити провадження у справі з підстав відсутності в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення. Узагальнений зміст заперечень зводився до безпідставності зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 та його подальше направлення для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, порушення порядку проведення огляду безпосередньо в закладі охорони здоров`я.

Окрім того, захисником звернуто увагу на наявність в матеріалах справи оригіналу направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, який за умови дотримання порядку проведення огляду мав би бути переданий до ЧОПНЛ.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, яка співвідноситься з поясненнями самого водія на місці зупинки транспортного засобу та підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 148668, відеозаписом з портативного відео-реєстратора, суд вважає доведеним факт керування транспортним засобом «Москвич АЗЛК 2141» /д.н.з. НОМЕР_1 / саме ОСОБА_1 , який є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши обставини відмови водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння суд приходить до наступного висновку.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора, підставою для зупинки транспортного засобу «Москвич АЗЛК 2141» /д.н.з. НОМЕР_1 / стало порушення водієм вимог п.15.10. а ПДР. Суд критично відноситься до тверджень захисника про те, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , оскільки останнього постановою від 12.10.2024 р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Відповідна постанова набрала законної сили і інформації щодо її оскарження стороною захисту не надано.

Під час перевірки працівником поліції документів та спілкування з водієм ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, які в подальшому вказані у протоколі, а отже такі дії працівників поліції є цілком правомірними та обґрунтованими, та відповідають положенням пункту 4 Розділу І та Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735/далі - Інструкцією/.

Згідно з п.12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в п.4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє таку особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Твердження сторони захисту про те, що виявлені у ОСОБА_1 працівниками поліції ознаки наркотичного сп`яніння були удаваними спростовуються переглянутим відеозаписом. Суд наголошує, що розширені зіниці, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці у ОСОБА_1 були об`єктивними та реальними.

Більше того, згідно наданої саме захисником в судовому засіданні виписки з медичної документації, аналогічні ознаки (в т.ч. блідість шкіри обличчя) та збуджений психологічний стан ОСОБА_1 був зафіксований і лікарем ЧОПНЛ, що вказує правильність попереднього визначення працівниками поліції у водія ознак наркотичного сп`яніння та на подальшу підставність направлення до закладу охорони здоров`я.

Вказана виписка спростовує доводи захисника про наявність упередженого ставлення працівників поліції до водія та помилковість виявлених у нього ознак наркотичного сп`яніння.

Суд особливо звертає увагу, що мотиви відмови водія від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння вже в приміщенні закладу охорони здоров`я правового значення не мають, оскільки наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП. Незгода водія з порядком проведення огляду та діями медичного персоналу закладу охорони здоров`я не спростовує факт порушення ним вимог п.2.5 ПДР.

В конкретному випадку, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак наркотичного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, яка за своєю конструкцією є бланкетною нормою та покладає на водія, як учасника дорожнього руху, обов`язок, а не право вибору, виконання положень п.2.5 ПДР.

Суд також наголошує, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При обґрунтуванні вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР суд також враховує усвідомлену відмову від проходження огляду, незважаючи на детальне роз`яснення інспектором поліції наслідків такої відмови. Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд водій не повідомляв.

Більше того, водій спочатку погодився пройти огляд в медичному закладі, але в подальшому категорично відмовився, що свідчить про усвідомлений вибір поведінки. Суд вважає, що саме усвідомлення ОСОБА_1 можливого виявлення наркотичних речовин у разі проведення лабораторних досліджень його сечі, і обумовлювало вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість, останній відмовився від надання пояснень, чим опосередковано також підтвердив відмову від проходження відповідного огляду.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відсутність письмових даних про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівниками поліції не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки згідно відеозапису останній чітко та неодноразово повідомляв водієві про відсторонення від права керування автомобілем. Окрім того, вказана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд неодноразово звертав увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.

В даному випадку протокол складено не за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, а за відмову від проходження огляду, що є окремим складом адміністративного правопорушення, що й стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції, яким були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 .

Тобто, відмова від вимоги поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, незалежно від того, чи був водій у стані наркотичного сп`яніння, і пояснення про відсутність ознак сп`яніння, не є підставою для звільнення від адміністративної відповідальності. Таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суд вважає, що законодавець передбачив настання адміністративної відповідальності за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, саме з метою забезпечення неможливості ухилитись від проходження такого огляду водіями, які підозрюються у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння.

В протилежному випадку, в разі толерування судами поведінки водіїв щодо безпідставної відмови від проведення оглядів може призвести до підриву авторитету судової влади у суспільстві та сприятиме уникненню від відповідальності.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не діяв у стані крайньої необхідності, не знаходився у стані необхідної оборони і не перебував у стані неосудності. Про такі обставини не повідомляла і сторона захисту в ході судового розгляду.

Доводи захисника про наявність в матеріалах справи оригіналу направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, яке мало б бути передано лікарю, як підстава для закриття провадження в справі є безпідставними, оскільки відповідний огляд проведено не було саме у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від його проведення.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступінь його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Суд зазначає, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, з урахуванням наданих ним пояснень, зафіксованих на відеозаписі, не виконував жодних бойових завдань, як військовослужбовець.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягається до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн., оскільки учасниками судового провадження (в даному випадку захисником) будь-яких даних про те, що особа звільнена від сплати судового збору надано не було.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов