Справа № 510/1822/24
Провадження № 3-зв/510/7/24

ПОСТАНОВА

15 листопада 2024 року м. Рені
Суддя Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. у справі №510/1822/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В
У провадженні судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. перебувають матеріали справи про адміністративне правопорушення відносноОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 було подано заяву про відвід судді Бошкова І.Д.
Заява про відвід судді мотивована наявністю сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості судді Бошкова І.Д. Зазначено, що на 08.10.2024р. суддею було призначено судове засідання з розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 . Як зазначає ОСОБА_1 , він з`явився до суду з метою ознайомлення із матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Коли він отримав цю інформацію від секретаря судового засідання і вийшов з кабінету, в коридорі він побачив суддю, якого запитав про можливий результат розгляду його справи, в разі невизнання ним своєї вини. Як стверджує ОСОБА_1 , суддя ОСОБА_2 йому відповів фразою: «Погано, що ти не визнаєш свою вину!».
Зрозумівши таке ставлення судді до себе, ОСОБА_1 , зробивши висновок щодо того, що суддя Бошков І.Д. веде себе непрофесійно, категорично, дозволяє собі порушувати процесуальні права сторін у справі та виключає будь-які можливості реалізації процесуальних прав сторін, - подав заяву про відвід судді.
07.10.2024р. зазначену заяву про відвід було передано для розгляду судді Ренійського районного суду Одеської області Дудник В.І.
Ознайомившись із текстом заяви про відвід, суд встановив, що взагалі сама заява про відвід складається із самої заяви про відвід судді і більше жодних доказів, аргументів не містить. Факт спілкування ОСОБА_1 із суддею Бошковим І.Д. нічим не підтверджений, тематика спілкування, провокаційні фрази судді, адресність звернень також. Судження ОСОБА_1 мають оціночний суб`єктивний критерій, виходять із його особистих міркувань, не підтверджені будь-якими свідками, доказами.
Ознайомившись із заявою, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Чинний КУпАП не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачає порядку розгляду заяви про відвід. Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід та порядку розгляду заяви про відвід по справам про адміністративні правопорушення.
Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори" від 22 грудня 1993 року міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в спірних питаннях, або які не врегульовані національним законодавством, суди застосовують міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Крім того, Рада суддів України пунктом 4 рішення N 34 від 08 червня 2017 року роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства суддя, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією.
Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13 червня 2007 року "Про незалежність судової влади" визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 р. у справі "Білуга проти України", від 28.10.98 р. "Ветштайн проти Швейцарії") важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії", пункт 43).
У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України").
Принцип неупередженості відповідно до Бангалорських принципів поведінки суддів передбачає: Неупередженість судді є необхідною умовою для належного виконання ним або нею своїх обов`язків. Вона виявляється не лише у змісті рішення, але й в процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Пункт 2.5 вищезазначених принципів вказує на те, що суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього або неї не є можливим винесення неупередженого рішення у справі, або в тому випадку, коли у розумного спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
При вирішенні заяви про відвід суд застосовує аналогію права, а саме положення КПК України, якими визначено підстави для відводу та врегульовано порядок його вирішення.
Відповідно до ст. 80 КПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Тобто відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Особа, яка заявила відвід повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує усунення судді від участі у судовому провадженні.
Відповідно до вимог ст. 81 КПК України в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Розглядаючи заяву про відвід, суддя бере до уваги, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він невмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Окрім того, суд звертає увагу і на те, що поширеними є випадки визнання судами зловживанням процесуальними правами - заявлення учасниками процесу завідомо безпідставних відводів. Верховний Суд вважає відвід «завідомо безпідставним», якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.
Таким чином, наведені підстави для відводу судді є необґрунтованими, оскільки вони не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, а матеріали заяви не містять доказів, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді.
Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Окремо слід зазначити, що в Україні однозначно застерігається, що вплив на суддів у будь-який спосіб заборонений (рішення Конституційного Суду від 1.12.2004 №19-рп/2004). Суддям заборонено проводити зустрічі та спілкування з будь-якою зі сторін справи та адвокатами без участі іншої сторони або ж її представника, а також надавати будь-які коментарі стосовно справи, яку він розглядає. Судді повинні приймати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомірного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, незалежно, з чийого боку та з яких мотивів воно б не здійснювалось, мають бути цілком вільними у винесенні неупередженого рішення у справі, яку вони розглядають, покладатись на своє внутрішнє переконання, власне тлумачення фактів та чинне законодавство.
Враховуючи вищенаведене, з метою недопущення порушень прав учасників процесу та недопущення права на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, суд відмовляє у задоволенні заяви про відвід судді.
Керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Ренійського районного суду Одеської області Бошкова І.Д. у справі №510/1822/24 відмовити.
Постанова набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

Суддя В.І. Дудник