Справа № 492/270/24
Провадження № 3/513/874/24
Саратський районний суд Одеської області
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року Суддя Саратського районного судун Одеської області Миргород В. С., розглянувши матеріали ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області, які надійшли з Одеського апеляційного суду після визначення підсудності, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно непрацевлаштованого, ідентифікаційний номер не надано,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 13 лютого 2024 року оВ 13 годині 10 хвилин по об`їзній ґрунтовій дорозі в с. Павлівка Болградського району Одеської області керував мопедом марки «Хонда Діо» без державного номерного знаку, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нез.в`язна мова, почервоніння очей, різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надіслав суду пояснення, згідно з якими справу просив слухати у його відсутність, вину свою не визнав та просив не притягувати його до адміністративної відповідальності, оскільки матеріали справи не відповідають дійсним обставинам справи. 13 лютого 2024 року він перебував на своїй ділянці, де вирощують виноград, в стороні стояв мопед. До нього під`їхали працівники поліції та без жодних пояснень почали вимагати, щоб він проїхав разом із ними. Він викликав наряд поліції та зателефонував батькові. Лише після цього працівники поліції стали вимагати від нього проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння. Він вимагав від них увімкнення нагрудних камер та дочекатися наряд поліції, щоб у їх присутності пройти освідування. Пізніше у присутності слідчої групи він заявив, що готовий пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, на що йому було відмовлено. Забравши мопед, вони розійшли.

У відповідності до положень ст. 268 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не є обов`язковою, тому враховуючи наведені положення та той факт, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про місце і час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, подав заяву ро слухання справи у його відсутність, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Виходячи зі змісту статей 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, як зазначено в ч.2 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП і не може бути перекладений на суд.

Вказане відповідає вимогам Конституції України та практиці ЄСПЛ.

Так, відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з вимогами ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права».

У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgment of 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення, і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Правилами ст.ст.245,251,252,280 КУпАП передбачено, що суддя, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченогост.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103(далі Порядок); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395(далі Інструкція №1395); Закон України «Про Національну поліцію».

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватися «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Відповідно до положень ч.1 ст.130 КУпАП складом адміністративного правопорушення є як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, так і керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Беручи до уваги приписи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також зважаючи на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява №7460/03), та ч.1 ст.130 КУпАП - правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст.6 Конвенції, що вимагає відповідного доказового забезпечення щодо дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, та передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що провадження щодо ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу №7 вказаної Конвенції.

На підтвердження вини ОСОБА_1 надано: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 122913 від 13 лютого 2024 року; рапорти поліцейських СРПП ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області С.Анікіна та А.Ширваняна, згідно з яким 13 лютого 2024 року під час патрулювання о 13 годині 11 хвилин по об`їзній дорозі в с. Павлівка побачили мопед під керуванням водія, як пізніше встановлено, ОСОБА_1 , який порушив п.2.3 г) ПДР України за керування мопедом без застебнутого мотошолому. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» ними було зупинено транспортний знак та пояснено причину зупинки. Водій вів себе зухвало, посвідчення водія та документи на транспортний засіб не мав. Останній мав ознаки алкогольного сп`яніння, а саме його неадекватна обстановці поведінка, тремтіння пальців рук, червоні очі та різкий запах з порожнини рота, на що йому запропоновано було пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою алкотестеру «Драгер» або у лікарні, на що ОСОБА_1 категорично відмовився; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість від 13 лютого 2024 року, згідно з яким ОСОБА_1 відмовився від проходження такого; постанову серії БАД від 13 лютого 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч.2 ст.126, ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок інспектора щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото-або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису. Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 5 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

11 квітня 2024 року постановою судді Саратського районного суду Одеської області Рязанової К.Ю. адміністративний матеріал щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП був повернутий до ВП №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області на дооформлення з підстав того, що диск, який додано до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №122913 від 13 лютого 2024 року, неможливо відтворити; свідки події відсутні.

31 травня 2024 року вказаний адміністративний матеріал надійшов до суду після дооформлення. Відповідно до супровідного листа за підписом заступника начальника ВП №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області О. Кушніра доданий до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №122913 від 13 лютого 2024 року диск відтворюється.

Однак, недоліки ВП №1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області не усунуто, диск, який долучено до матеріалів справи, є неналежної якості, що унеможливлює встановити наявність будь-яких файлів та відтворити їх, оскільки він пошкоджений, свідки події не зазначені.

На запит суду від 08 липня 2024 року ВП № 1 Болградського РВП ГУНП в Одеській області надано інформацію про те, що станом на 15 липня 2024 року, згідно з п.3 р.VIII наказу МВС України № 1026 від 18 грудня 2018 року «Про затвердження інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису» строк зберігання відеозаписів становить 30 діб. З часу складання адміністративного протоколу минуло понад 180 діб, тому надати відеозапис, який був видалений, не представляється можливим.

Відео-фіксація правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є об`єктивним доказом, оскільки включає суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи й здійснюється ним відповідно до ст. 30 Закону України "Про національну поліцію", ст. ст. 251, 266 КУпАП. Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер.

Враховуючи, що диск з відеозаписом, який міститься у матеріалах справи, не відтворюється, суд розцінює, що доданий працівниками до матеріалів справи диск є неналежним і недопустимим доказом.

Інші докази, які б свідчили про наявність провини ОСОБА_1 суду не надані. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є формою пред`явлення особі обвинувачення та не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення.

У постанові у справі № 524/5741/16-а, яку Верховний Суд прийняв 20.05.2020 року, зазначено, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Як регламентовано Кодексом України про адміністративні правопорушення, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини справи у відповідності до ст.245,280 КУпАП та відобразити такі відомості в постанові за наслідками розгляду справи.

Зазначені вище недоліки не дають можливості суду встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність правопорушника та інші обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже неможливо виконати вимоги КУпАП щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, та як наслідок - покладення конкретного складу адміністративного правопорушення у провину особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд не має права, за умови відсутності при розгляді справи про адміністративне правопорушення сторони обвинувачення, самостійно відшукувати докази обвинувачення, ініціювати їх дослідження, уточнювати в судовому рішенні фабулу правопорушення, усуваючи певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення для можливості притягнення особи до відповідальності, оскільки такі дії суду призведуть до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу. В разі таких дій суду особа буде позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення перед незалежним судом. Навпаки, вона буде змушена захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується.

У справі відсутні достовірні дані, на підставі яких суд має можливість встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного провадження та підлягають доказуванню, а тому відсутні дані про наявність в діях особи, відносно якої складений адміністративний протокол, ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В силу статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З врахуванням наведеного, встановлені обставини не дають достатніх підстав вважати, що в судовому засіданні знайшли підтвердження подія і склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження в справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.62 Конституції України, статтями 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення суддя,-

П О С ТА Н О В И В :

Адміністративне провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Суддя В. С. Миргород