Справа № 345/1411/24
Провадження № 33/4808/417/24
Категорія ч.1 ст.163-1 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Васильєв
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П.,

за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , директора ТОВ «Карпатський Бровар»,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, та призначено стягнення у вигляді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 гривень. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що актом перевірки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області ДПС України від 08.02.2024 було встановлено, що ОСОБА_1 працюючи директором ТОВ «Карпатський Бровар» порушив порядок ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на прибуток за 2022 рік в сумі 308 481 грн., квітень 2023 673 грн., червень 2023 - 24 грн., вересень 2023 766859 грн, чим порушено п.п 14.1.257 п. 14.1 ст.14, п.44.1, р.44.1, п.44.6 ст.46, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.14.1.36, пп.14.1.71, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189,п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового Кодексу України, п.4, п.5, п.7, п.9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «зобов`язання», п.4, п.6, п.10, п.29, п.30, п.33 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», п.5,п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «дохід», п.5, п.6, п.7, п.10, п.11, п.17, п.18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «витрати», ст..9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» та за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог закону, розглянув справу у його відсутності, незважаючи на відсутність доказів повідомлення його про день, час і місце розгляду справи. Такими діями суду було порушено його гарантоване Конституцією України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на доступ до правосуддя та справедливий суд.

Вважає, що суд першої інстанції не виконав завдань щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом; в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним інкримінованого адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши та дослідивши доводи ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд, враховуючи недосконалість КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року, вважає за необхідне здійснювати правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.

Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення.

Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішенні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства.

Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду.

Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад відповідного правопорушення.

Враховуючи, що заперечується доведеність вини у вчиненні правопорушення, суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони заслуговують на увагу.

Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 звинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, а саме в тому, що працюючи директором ТОВ «Карпатський Бровар» порушив порядок ведення податкового обліку, що призвело до заниження податку на прибуток за 2022 рік в сумі 308 481 грн., квітень 2023 673 грн., червень 2023 - 24 грн., вересень 2023 766859 грн, чим порушено п.п 14.1.257 п. 14.1 ст.14, п.44.1, р.44.1, п.44.6 ст.46, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.14.1.36, пп.14.1.71, пп.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189,п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, пп.192.1.1 п.192.1 ст.192 Податкового Кодексу України, п.4, п.5, п.7, п.9 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «зобов`язання», п.4, п.6, п.10, п.29, п.30, п.33 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», п.5,п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «дохід», п.5, п.6, п.7, п.10, п.11, п.17, п.18 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «витрати», ст..9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні».

Ч. 1 ст.163-1 КУпАП передбачає відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.

Апеляційний суд вважає, що формулювання обвинувачення у протоколі про адміністративне правопорушення, не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки не є конкретним і в ньому не вказані обставини, які мають істотне значення для розуміння суті пред`явленого обвинувачення.

Зокрема, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені дані, щодо часу та місця вчинення правопорушення, способу вчинення правопорушення, обставин, які свідчать про порушення порядку ведення податкового обліку та які дозволяють встановити, яким чином було занижено податок на прибуток та вказують на розмір податку, який повинен бути зазначений, дані про невідповідність цих сум у податкових документах, які були подані до податкових органів.

Зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення твердження про порушення вимог ведення податкового обліку без конкретизації обставин, які дозволяють встановити та перевірити наявність вказаних порушень, не відповідає вимогам закону щодо розуміння суті пред`явленого обвинувачення та забезпечення справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні у справі «Абрамян проти Росії» Європейський Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до норм КУпАП, справа розглядається в межах адміністративного обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчинення правопорушення. При цьому суд, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Оскільки, у протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовані обставини вчиненого правопорушення, які дозволяють перевірити обґрунтованість обвинувачення та встановити наявність відповідного порушення ведення податкового обліку, яке було вчинено директором ТОВ «Карпатський Бровар» ОСОБА_1 .

Неконкретність висунутого обвинувачення не дозволяє суду встановити обставини правопорушення, які мають істотне значення для розгляду справи та вирішення питання про доведеність вини правопорушника, оскільки суд розглядає справу тільки в межах висунутого обвинувачення.

Враховуючи, що протокол про адміністративне порушення є одним із основних доказів у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, останній має відповідати вимогам ст. 256 КУпАП та обставини відображені у ньому мають бути конкретними і зрозумілими.

При цьому, суд не може вийти за межі тих фактичних обставин, які були інкриміновані ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення та конкретизувати фактичні обставини, оскільки це порушує становище особи, щодо якої складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, крім іншого, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону не виконав та прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

В мотивувальній частині постанови суд першої інстанції вказав, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та даними, які містяться в Акті перевірки від 08.02.2024 року. ( а.п.4-32)

Апеляційний суд приймає до уваги, що до матеріалів провадження дійсно долучено копію Акту документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи від 08.02.2024 року № 2829/09-19-07-05/43553950.

Таким чином, суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 163-1 КУпАП, допускаючи істотний формалізм та діючи упереджено, обмежився лише даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та копії акту перевірки контролюючого органу, не перевіривши їх відповідність фактичним обставинам.

Апеляційний суд звертає увагу на те, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Разом з тим, апеляційний суд не має можливості перевірити правильність результатів, які зафіксовано у вищевказаному Акті документальної планової виїзної перевірки, оскільки вони не мотивовані належним чином та зроблені без посилання на відповідні первинні документи, які дозволяють встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні «Волчлі проти Франції» заява № 35787/03 п.29, 26.07.2007р. вказує, що «при застосуванні правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом».

Крім того, в рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом, зазначене викладено в п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008р. у справі «Кобець проти України».

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні, належні та допустимі докази, які поза розумним сумнівом підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 163-1 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, апеляційний суд, вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження в справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 163-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського

апеляційного суду О.П. Васильєв