ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04 липня 2024 рокуСправа №: 695/2148/24
Номер провадження 3/695/1375/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 рокум. Золотоноша

Суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Бойко Н.В., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали, які надійшли з Регіонального представництва Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП в матеріалах справи відсутній, голови правління Садівничого товариства «Хімік», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2024 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі-Уповноважений) надійшло звернення ОСОБА_2 (далі - заявниця) щодо ймовірного порушення головою правління садівничого товариства «Хімік» вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон).

Зі змісту вказаного вище звернення вбачається, що 16.03.2024 заявниця звернулася із запитом до голови правління садівничого товариства «Хімік» на доступ до публічної інформації з метою отримання публічної інформації з питань зазначених у запиті. Водночас заявниця стверджує, що замість відповіді отримала відмову у отриманні публічної інформації.

У ході розгляду звернення заявниці Представником Уповноваженого у Черкаській області до садівничого товариства «Хімік» на електронну адресу () було направлено відповідного листа від 02.04.2024 № 19728.4/А-11241.3/24/53 з метою надання до 12.04.2024 Секретаріату Уповноваженого відповідної інформації.

Проте, станом на 17.04,2024 відповіді від садівничого товариства «Хімік» за результатами розгляду вказаного листа не надходило.

За результатом розгляду вказаного вище звернення заявниці, було прийнято рішення про відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина відповідно до статті 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

В свою чергу, в межах провадження, керівник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повторно надіслав листа засобами поштового зв`язку від 19.04.2024 №23955.4/А-11241.3/24/53 з вимогою надання до 06.05.2024 Секретаріату Уповноваженого відповідної інформації.

Проте, станом на 06.05.2024 жодної відповіді від садівничого товариства «Хімік» до Секретаріату Уповноваженого не надходило.

Однак, голова садівничого товариства «Хімік» листами № 2 та № 3 від 01.05.2024, які в свою чергу надійшли до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 07.05.2024 поінформував, що:

1. « ОСОБА_2 попросила надати їй копії документів, а не доступ до публічної інформації, і, в зв`язку з тим, що деяка документація є службовою і її розповсюдження може нанести шкоду і збиток садівничому товариству рішенням правління і ревізійної комісії від 10 березня 2024 року (Протокол № 2 від 10.03.2024) заборонено робити фото- і відео фіксацію фінансових і бухгалтерських документів, виносити їх оригінали з приміщення правління»;

2. « ОСОБА_2 , не оплатила передбачені статтею 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», фактичні витрати, пов`язані з копіюванням чи друком протоколів, зазначених у її запиті».

Виходячи з аналізу відповідей голови правління садівничого товариства «Хімік» вбачається, що вимога Представника Уповноваженого в Черкаській області не була виконана, а саме: розглянути запит заявниці відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням наданих роз`яснень та надати Секретаріату Уповноваженого підтверджуючі документи про направлення відповіді заявниці.

Відповідно до статті 101 Конституції України парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» органи державної влади, органи місцевого самоврядування, об`єднання громадян, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, посадові та службові особи, до яких звернувся Уповноважений, зобов`язані співпрацювати з ним і подавати йому необхідну допомогу, зокрема:

1)забезпечувати доступ до матеріалів і документів, у тому числі на засадах, визначених законодавчими актами щодо захисту інформації з обмеженим доступом;

2)надавати інформацію і давати пояснення стосовно фактичної і правової підстави своїх дій та рішень;

3)розглядати пропозиції Уповноваженого щодо поліпшення їх діяльності у сфері захисту прав і свобод людини і громадянина та у місячний строк з дня одержання пропозицій надавати вмотивовану письмову відповідь на них.

Відмова органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадових і службових осіб від співпраці, а також умисне приховування або надання неправдивих даних, будь-яке незаконне втручання в діяльність Уповноваженого з метою протидії тягнуть за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України.

Організація діяльності та межі повноважень представників Уповноваженого регулюються Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке затверджується Уповноваженим.

Згідно з пунктами 1.1, 2.1 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого від 20.10.2022 № 84.15/22, Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України, з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції. Основним завданням представників Уповноваженого є представництво Уповноваженого у відповідній сфері або регіоні з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції.

З аналізу вказаних вище норм убачається законність вимог представника Уповноваженого щодо необхідності співпраці з Уповноваженим та його представника.

Згідно зі статтею 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 8-1 статті 255 КУпАП уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, за статтею 188-40 КУпАП.

Таким чином, в діях голови садівничого товариства «Хімік» ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: невиконання законних вимог представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у скоєному визнав, щиро каявся.

Всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч. 1 ст. 11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 р. та ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною 17.07.1997 р. передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п. 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.

Крім того, у п. 21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.

Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. При цьому орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до диспозиції ст. 188-40 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Пунктом 11 частини 1 статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» встановлено, що уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» визначено, що актами реагування Уповноваженого щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання Уповноваженого до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» подання Уповноваженого - акт, який вноситься Уповноваженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, їх посадовим і службовим особам для вжиття відповідних заходів у місячний строк щодо усунення виявлених порушень прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є головою правління СТ «Хімік».

З огляду на зазначене встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що винність ОСОБА_1 , крім визнання вини, знайшла своє повне підтвердження у суді та підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, досліджених у судовому засіданні, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення від 23.05.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-40 КУпАП був присутнім, копію даного протоколу отримав. Зауважень або заперечень на цей протокол ОСОБА_1 не зазначив.

- зверненням ОСОБА_2 від 25.03.2024;

- копією листа представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 02.04.2024 № 19728.4/А-11241.3/24/53;

- копією листа керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 19.04.2024 № 23955.4/А-11241.3/24/53;

- копією листа представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 07.05.2024 № 27596.4/А-11241.3/24/53;

- копією посвідчення головного спеціаліста Відділу сприяння роботі Регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Строкань С.І. № 184;

- копією доручення Уповноваженого від 11.01.2024;

- копіями відповіді Садівничого товариств «Хімік» від 01.05.2024 № 2 і № 3.

Дані докази у розумінні ст. 251 КУпАП, суд визнає належними, допустимими, та такими, які повністю доводять вину ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення.

Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-40 КУпАП знайшла своє повне підтвердження в суді, і його дії кваліфіковані правильно.

При накладенні стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

В якості обставин, що згідно зі ст. 34 КУпАП, пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 , суд визнає щире каяття та повне визнання своєї вини.

Обставин, що згідно зі ст. 35 КУпАП, обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

На підставі вищевказаного, з урахуванням особи, майнового стану, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст. 188-40 КУпАП, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з 01.01.2024 року складає 605,60 грн.

Доказів того, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору суду не надано, а відтак, з нього належить стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 23, 33, 40-1, 212-5, 221, 276, 283,284 КУпАП, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», суддя,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188-40 КУпАП та накласти адміністративне стягненняу виді штрафу в дохід держави у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у випадку несплати накладеного на нього штрафу у передбачений законом строк, до нього може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку ст. 308 КУпАП, тобто у випадку примусового виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Бойко Н.В.