КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/5154/2024
Справа № 939/2480/24
Головуючий в суді І інстанції Герасименко М.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 листопада 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю захисника Павлішиної Наталії Вікторівни, розглянувши апеляційну скаргу захисника Павлішиної Наталії Вікторівни на постанову Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в :

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір у сумі 605,60 грн. на користь держави.

ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він 09 вересня 2024 року о 23:27 на 37 км. а/д М07 керував транспортним засобом Subaru Forester д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився зі згоди водія у встановленому законодавством порядку з використанням спеціального технічного приладу Drager Alcotest 6810, результат огляду 2,07 проміле), чим порушив п. 2.9 (а) ПДР, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою, захисник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу 11 жовтня 2024 року, в якій просила прийняти до розгляду докази, а саме виписки з довідки з медичних закладів, де проходила і проходить лікування дружина ОСОБА_1 , а також посвідчені нотаріально показання свідка ОСОБА_3 ; закрити провадження по справі на підставі п. 4 ст. 247 КУпАП у зв`язку з вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що в судовому засіданні ОСОБА_1 щиро розкаявся за скоєне правопорушення та намагався довести суду, що така його поведінка була зумовлена крайньою необхідністю, що підтверджується наступним.

Дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_4 має тяжку хворобу психіки (неврозоподібний розлад соматогенно обумовлений, астено-невротичний синдром з тривожно-дистимічними включеннями). Астено-невротичний синдром небезпечний насамперед приступами задихання, частим биттям серця, запамороченням. Іноді при астенії коле серце і недостатньо повітря при диханні, через тип нервової системи, синдром може бути у вигляді особливого збудження або у вигляді загальмованості. Отже, у пацієнта виникає неординарна реакція на процес, втрачається контроль, проявляється іпохондрія, при постійному нервовому відхиленні з`являються збої функції ЖКТ, розвивається нетравлення тощо.

З такими небезпечними для життя процесами в організмі дружина ОСОБА_1 постійно перебуває під наглядом лікарів або в стаціонарах, або в амбулаторних умовах, про що свідчить виписка з медичної карти стаціонарного хворого Київського обласного центру ментального здоров`я № 2435 від 21 жовтня 2021 року, період перебування на стаціонарному лікуванні з 08 жовтня 2021 року по 21 жовтня 2021 року; виписка № 2995 від 13 вересня 2024 року, період перебування на стаціонарному лікуванні з 04 вересня по 13 вересня 2024 року, довідка з Київського обласного центру ментального здоров`я № 792 від 18 вересня 2024 року.

Крім того, довідка з приватного медичного закладу «Клініка імені Гальченко В.В.» № 841/21 від 01 жовтня 2024 року підтверджує, що ОСОБА_4 з визначеним клінічним діагнозом потребує сторонньої допомоги.

Зважаючи на представлені медичні висновки, ОСОБА_4 не має можливості самостійно пересуватися, як мінімум до лікарні та аптеки, бо крім стаціонарного лікування вона потребує постійного медикаментозного лікування, призначення відповідних ліків зазначено у виписках з медичної карти стаціонарного хворого № 2435 від 21 жовтня 2021 року та № 2995 від 13 вересня 2024 року.

Так, ОСОБА_1 в день скоєння адміністративного правопорушення дійсно перебував в стані алкогольного сп`яніння, але правопорушення було вчинено в стані крайньої необхідності, що підтверджується наступними доказами.

09 вересня 2024 року дружина ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Київському обласному центрі ментального здоров`я з діагнозом «неврозоподібний розлад соматогенно обумовлений, астено-невротичний синдром з тривожно-дистимічними включеннями», як пояснювали лікарі, з таким діагнозом пацієнт потребує постійного медикаментозного лікування та стороннього догляду, що підтверджується випискою з медичної карти № 2995 від 13 вересня 2024 року.

Близько 18 години 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 спільно зі своїм товаришем ОСОБА_3 перебували на дачі у ОСОБА_1 в с. Микуличі, після напруженого дня, нервування з приводу хвороби дружини, вечеряли та вживали алкогольні напої, згодом лягли відпочивати, тоді біля 22 години ОСОБА_1 зателефонували з лікарні, де проходила стаціонарне лікування його дружина, та повідомили. що терміново потрібні ліки, які виписуються пацієнту лише за рецептом лікаря.

ОСОБА_1 придбав такі ліки в аптеці заздалегідь, та лікуючий лікар повідомив, що це ліки мають бути в лікарні на наступний ранок, тобто 10 вересня 2024 року, передбачити, що ліки знадобляться саме в цей день - 09 вересня 2024 року, та ще й у нічний час, ОСОБА_1 не міг, тому й вжив алкоголь за вечерею з другом, бо розумів, що вже нікуди їхати не потрібно.

Ліки, які приймає ОСОБА_4 (спітомін - є анксіолітичним засобом і застосовується для лікування тривожних станів різного походження, особливо неврозів, що супроводжуються відчуттям тривожності, неспокою, напруженням, дратівливістю, які в свою чергу викликають удушшя) є життєво необхідними, без вчасного прийняття таких ліків ОСОБА_4 може задихнутися та померти.

Отже, 09 вересня 2024 року ОСОБА_1 приблизно о 22:30 зателефонували з лікарні та повідомили, що у його дружини приступ і потрібно терміново доставити ліки.

ОСОБА_1 , розуміючи, що вживав алкогольні напої, почав викликати таксі, проте це було безрезультатно, оскільки в с. Микуличі немає власної служби таксі, а з найближчих міст та селищ водії відмовилися їхати, мотивуючи відмову незручністю розташування села, далекою відстанню та наближенням комендантської години.

Враховуючи відмову від водіїв таксі, у ОСОБА_1 не лишилося інакшого виходу, як відвезти ліки для своєї дружини особисто, рятуючи дружині життя. Вже на зворотньому шляху, коли ОСОБА_1 повертався на дачу, його зупинили поліцейські та винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказувала, що у разі позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами він не зможе бути мобільним, що врешті може призвести до незворотних наслідків, таких як втрата дружини.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я дружини ОСОБА_1 , не могла бути усунута іншим шляхом, тому ОСОБА_1 вживав заходів, які необхідні для захисту життя та здоров`я дружини.

Звертала увагу суду, що шкідливих наслідків від учиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення не завдано, шкода нікому не заподіяна. Доводи наведеного може підтвердити свідок ОСОБА_3 , його покази викладені на нотаріальному бланку, підпис ОСОБА_3 завірив приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дорошенко М.Д.

Посилалася на постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якою передбачено, що при розгляді справ даної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, передбачені у ст. 247, 280 КУпАП, в тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

Підсумовувала, що 09 вересня 2024 року о 23:27 водій ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, тому справа відносно нього по ч. 1 ст. 130 КУпАП підлягає закриттю з причини вчинення дії особою в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожувала життю людини.

До апеляційної скарги надано докази, а саме копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2435, згідно якої ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 жовтня по 21 жовтня 2021 року з діагнозом «неврозоподібний розлад соматогенно обумовлений, астено-невротичний синдром з тривожно-дистимічними включеннями», призначено лікування;

копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2995, згідно якої ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 04 вересня по 13 вересня 2024 року з діагнозом «неврозоподібний розлад соматогенно обумовлений, астено-невротичний синдром з тривожно-дистимічними включеннями», призначено лікування;

копію довідки № 841/24 ТОВ «Клініка імені Гальченко В.В.» від 01 жовтня 2024 року, згідно якої ОСОБА_4 має діагноз неврозоподібний розлад соматогенно обумовлений, астено-невротичний синдром з тривожно-дистимічними включеннями та потребує сторонньої допомоги;

копію довідки КНП «Київський обласний центр ментального здоров`я» від 20 вересня 2024 року про те, що ОСОБА_4 перебувала на лікуванні з 18 вересня 2024 року по теперішній час;

показання свідка ОСОБА_3 на нотаріальному бланку, з підписом, завіреним приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дорошенко М.Д., згідно яких ОСОБА_3 є другом родини ОСОБА_1 понад 20 років та знає про хворобу його дружини; цими показами підтверджує, що у ОСОБА_1 в день скоєння адміністративного правопорушення була крайня необхідність на таке скоєння, а саме 09 вересня 2024 року дружина ОСОБА_1 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в Київському обласному центрі ментального здоров`я, 09 вересня 2024 року вони разом з ОСОБА_1 , перебуваючи у нього на дачі в с. Микуличі, вжили трішки алкогольних напоїв, лягли спати, десь біля 22 години ОСОБА_1 зателефонували з лікарні та повідомили, що терміново потрібні ліки, які ОСОБА_1 придбав заздалегідь, однак не міг передбачити, що ліки знадобляться 10 вересня 2024 року. ОСОБА_1 , розуміючи, що вживав алкогольні напої, почав викликати таксі, проте це було безрезультатно, оскільки в с. Микуличі немає власної служби таксі, а з найближчих міст та селищ водії відмовилися їхати, мотивуючи відмову незручністю розташування села, далекою відстанню та наближенням комендантської години. Враховуючи відмову від водіїв таксі, у ОСОБА_1 не лишилося інакшого виходу, як відвезти ліки для своєї дружини особисто, рятуючи дружині життя. Вже на зворотньому шляху, коли ОСОБА_1 повертався на дачу, його зупинили поліцейські та винесли постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, клопотання ОСОБА_1 про приєднання до матеріалів справи зазначених доказів, апеляційний суд приймає надані ОСОБА_1 докази, які вже були наявні в матеріалах даної справи, а також новий доказ - письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , і надає їм оцінку.

Дослідивши апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_2 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної суд першої інстанції достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає виключно за керування транспортними засобами особами, які перебувають в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 6 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МОН України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби).

Згідно п. 4, 5, 7, 10 розділу ІІ Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки. Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (далі - акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Дотримання наведених вимог працівниками поліції під час огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння судом першої інстанції перевірено.

Висновки судді місцевого суду про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії СПР1№ 126273 від 10 вересня 2024 року в частині часу і місця вчинення адміністративного правопорушення, даних про особу, яка його вчинила, ідентифікаційних ознак транспортного засобу, яким особа керувала,

- чеком Drager Alcotest 6810 від 10 вересня 2024 року 23 год. 48 хв., прилад ARАМ-2244, принтер № ARВМ-5353, згідно якого у видихнутому ОСОБА_1 повітрі виявлено 2,07 проміле алкоголю, підписаним ОСОБА_1 ;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10 вересня 2024 року за допомогою Drager Alcotest 6810, ARАМ-2244, згідно якого ОСОБА_1 згоден з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння 2,07 проміле;

- відеозаписом з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, які повідомили про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 погодився на огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та не заперечував результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, наявності підстав для притягнення його до відповідальності та на законних підставах наклав на нього стягнення, належним чином мотивувавши своє рішення.

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, об`єктивних підстав ставити під сумнів наявні в матеріалах справи докази у суду не має. Сутність вчиненого правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення викладена із належною повнотою та відповідає диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року, Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, щоб особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Наявні у справі докази жодних підстав для сумнівів у винуватості ОСОБА_1 не викликають та доводами апеляційної скарги взагалі не спростовуються.

При цьому апеляційний суд враховує рішення по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, в якому Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції захисником ОСОБА_1 надані письмові пояснення, в яких викладено посилання на ті ж обставини, які були зазначені в апеляційній скарзі, та в яких захисник просив врахувати тяжкість вчиненого правопорушення, перше притягнення до адміністративної відповідальності, безальтернативність адміністративного стягнення, просив призначити адміністративне стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому на наявність будь-яких обставин крайньої необхідності захисник Мальчика А.І. у даних письмових поясненнях не посилався.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладенні на нього стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами були дотримані у повній мірі.

Судом першої інстанції правильно враховано, що КУпАП не передбачає можливості накладення адміністративного стягнення нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією певної норми, тому згідно зі ст. 33 цього Кодексу основні й додаткові стягнення слід застосовувати з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, у межах санкцій відповідних норм. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати тільки як основне адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 4 ст. 122, ст. 122-2, ч. 3 ст. 123, статтями 124 і 130 КпАП. Можливості накладати на винну особу таке стягнення як додаткове цей Кодекс не надає.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає виключно накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Терещенко Л.В. не впливають на розмір стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки більш м`якого чи суворішого покарання ч. 1 ст. 130 КУпАП не передбачено.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Разом із тим, доводи, викладені в апеляційній скарзі, про необхідність термінової доставки ліків до закладу охорони здоров`я, в якому на стаціонарному лікуванні перебувала дружина ОСОБА_1 , не свідчать про стан крайньої необхідності і є непереконливими, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, не підтверджується як термінова необхідність у ліках для хворої ОСОБА_4 , що могло би бути підтверджене відповідними довідками КНП «Київський обласний центр ментального здоров`я», у якій ОСОБА_4 проходила стаціонарне лікування, так і не вбачається, що небезпека, про яку зазначає захисник в апеляційній скарзі, за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів, що робив спроби викликати таксі для доставки його до лікарні і передачі ліків, однак такі спроби виявилися безуспішними.

Крім того, доказами, наявними в матеріалах справи та доданими до апеляційної скарги, не підтверджується, що ОСОБА_1 взагалі придбавав будь-які лікарські засоби, як у день складення протоколу про адміністративне правопорушення, так і заздалегідь, як ним повідомляється в апеляційній скарзі, відповідні документи, які підтверджують факт оплати товару, а також рецепт на придбання лікарських засобів, не надано, отже доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд враховує, що на відеозаписі з бодікамер поліцейських, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано, що ОСОБА_1 обґрунтовує керування у стані алкогольного сп`яніння крайньою необхідністю у вигляді термінової доставки ліків дружині на вимогу КНП «Київський обласний центр ментального здоров`я», водночас зафіксовані у відеозапису відомості є достатніми для висновку, що в даному випадку поліцейські діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та підзаконних нормативних актів, а дії ОСОБА_1 переконливо свідчать про невиконання вимог п. 2.9 (а) ПДР.

Апеляційний суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_3 , долучені до апеляційної скарги, з огляду на те, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, ОСОБА_3 не був присутнім, та оскільки він, як давній знайомий ОСОБА_1 , може бути заінтересованим в результаті розгляду справи, що викликає сумнів у правдивості його показань.

Посилання захисника в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 необхідні права керування транспортним засобом, у іншому випадку він не матиме можливості швидко доставляти дружину до лікарні, швидко реагувати на стан її здоров`я та доставляти ліки, що є небезпечним для життя дружини, не є передбаченою законом підставою для закриття провадження відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП у стані крайньої необхідності, тому ці доводи відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості в подальшому користуватися послугами таксі, а також, з метою доставки ліків, послугами кур`єрських служб.

Таким чином, наявність стану крайньої необхідності особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не доведена.

Інших підстав для зміни або скасування постанови суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Вищевикладене вказує на необґрунтованість поданої апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Постанова судді Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Бородянського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 (а) ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кашперська Т.Ц.