Справа № 948/769/24
Номер провадження 3/948/281/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2024 суддя Машівського районного суду Полтавської області Кравець С.В., розглянувши матеріали, які надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та жителя в АДРЕСА_1 , стрілець третього відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

за ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення

в с т а н о в и л а :

1. Опис обставин, установлених під час розгляду справи

28.09.2024 о 15 год. 00 хв., військовослужбовець ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби у 8 відділі ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться з АДРЕСА_2 , у стані алкогольного сп`яніння.

2. Нормативний акт, що передбачає відповідальність за інкриміноване особі адміністративне правопорушення

Дії ОСОБА_1 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.172-20 КУпАП, як виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані.

3. Ставлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності до вчинення інкримінованих йому правопорушень

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що пояснення надані на окремому бланку.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнав та пояснив, що прийшов на службу випивши, тобто трохи випив горілки.

4. Мотиви суду та оцінка наданих сторонами доказів

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення, яким встановлено факт вчинення правопорушення (а.с.1-4);

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він повідомив, що 28.09.2024 р. о 13 год. 10 хв. він прийшов до продуктового магазину, де попросив невідому особу придбати пляшку горілки, так як у його дружини був день народження, після чого з купленою пляшкою пішов до посадки, щоб його не побачили як він розпиватиме спиртні напої, в подальшому після випитого пішов на контрольне шикування взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 де він і був виявлений, що знаходиться у стані алкогольного сп`яніння (а.с.5);

- письмовими поясненнями командира взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , що 28.09.2024 р. о 15 год. 00 хв. під час контрольного шикування взводу охорони виявив військовослужбовця рядового ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нерозбірлива мова, некоординовані рухи, про що доповів начальнику відділення ОСОБА_3 (а.с.8);

- доповіддю начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 по факту вживання спиртних напоїв військовослужбовцем ОСОБА_1 №8в/1/657с від 28.09.2024 р., що 28.09.2024 р. надійшла доповідь по факту виявлення 28.09.2024 р. о 15 год. 00 хв. військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця третього відділення охорони взводу охорони восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. З метою підтвердження стану сп`яніння останнього у супроводі було направлено до Полтавського обласного центру терапії залежностей Полтавської обласної ради, де було підтверджено його перебування у стані алкогольного сп`яніння відповідним висновком (а.с.7,8);

- результатом тесту на алкоголь №305 від 28.09.2024 р., з якого вбачається, що ОСОБА_1 28.09.2024 р. о 16 год. 50 хв. за допомогою Алкотесту 6820 пройшов тест на алкоголь результат якого показав 1,78 проміле (а.с.9);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів № 1424 від 28.09.2024 р. з якого вбачається, що ОСОБА_1 28.09.2024 р. о 16 год. 50 хв. був проведений огляд за результатами якого встановлено, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а.с.10);

- витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) ОСОБА_4 №49 від 18.02.2024 р. про те, що рядового ОСОБА_1 , призначеного 16.02.2024 р. на посаду стрільця-помічника гранатометника другого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 18.02.2024 р. зараховано до списків особового складу та вважається таким, що з вказаної дати приступив до виконання службових обов`язків (а.с.11);

- витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) ОСОБА_4 №180 від 28.06.2024 р. про те, що рядового ОСОБА_1 стрільця-помічника гранатометника другого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 призначеного 24.06.2024 р. на посаду стрільця третього відділення охорони взводу охорони восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та з 25.06.2024 р. вважається таким, що посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.12).

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ № 154 від 23.02.2022р., територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що штатні посади територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки комплектуються військовослужбовцями, державними службовцями та працівниками Збройних Сил (далі - працівники) відповідно до їх штату та штатного розпису. Добір військовослужбовців для комплектування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, їх призначення на посади, проходження військової служби та звільнення з неї здійснюються відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 р. № 1153.

З огляду на викладене ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022р., який діє і зараз.

Враховуючи вищенаведені норми, станом на 28.09.2024 р. діяв особливий період.

Відповідно до ст.49 розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно п.4 Розділу І Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку

Як убачається з даного протоколу, дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

За диспозицією ч.3 ст.172-20 КУпАП відповідальність настає за цією статтею за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.

Так, частинами 1,2 ст. 172-20 КУпАП передбачено розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Так, зважаючи на вищевикладене та те, що у КУпАП, відсутня норма, яка б передбачала перекваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінальному процесуальному законодавстві.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 11 жовтня 2011року №10-рп/2011 зазначає, що з аналізу положень міжнародних актів, наведених у Рішенні, не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення».

У пункті 3.6 цього рішення Конституційний Суд України вказує, що відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним. У цьому ж Рішенні Конституційний Суд України поширює певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява N 7460/03) зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини (зокрема, mutatis mutandis рішення у справі OZTURKv.GERMANY від 21 лютого 1984 року, пункт 53), справи про адміністративні правопорушення, враховуючи, зокрема, розмір та характер стягнень, для цілей статті 6 ЄКПЛ належать до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на дану категорію справ поширюються гарантії статті 6 ЄКПЛ.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Отже, оскільки автором протоколу не кваліфіковані дії ОСОБА_1 , як такі, що вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, які є кваліфікуючими ознаками ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а відтак суд вважає за необхідне перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.172-20 КУпАП на ч.1 ст. 172-20 КУпАП, як виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, оскільки його вина в цій частині є доведеною «поза розумним сумнівом» та така перекваліфікація не порушує його права, так як покращує його становище.

5. Обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність суд визнає повне визнання вини.

Обставиною, що обтяжує відповідальність є вчинення правопорушення за інших надзвичайних обставин, якими є введення на території України військового стану.

6. Мотив накладення стягнення

Накладаючи адміністративне стягнення, суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , його ставлення до вчиненого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та доходить висновку, що йому слід застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі.

На підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-20 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700, 00 грн.

Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у 15-денний строк з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Постанова набирає чинності після закінчення строку на її оскарження, а у разі її оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя С.В.Кравець