Справа№ 953/9351/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2024 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Кіндер В.А., за участі секретаря судового засідання Сергієнко К.В., захисника Короля В.Р., розглянувши у залі суду, матеріали справ про адміністративні правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.5 ст. 126 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2024 о 01 год. 46 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, державний реєстрацій номер НОМЕР_2 , по вул. Миколаївська 12 у м. Харкові, з ознаками наркотичного сп`яніння, зокрема: розширені зіниці очей, які не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОКНЛ ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

Окрім того, 28.09.2024 о 01 год. 46 хв., ОСОБА_1 повторно протягом року, не маючи права керування транспортним засобом, керував автомобілем Audi A6, державний реєстрацій номер НОМЕР_2 , по вул. Миколаївська 12 у м. Харкові, чим порушив п.2.1а Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 надав суду пояснення, відповідно до яких вважає, що поліцейськими при оформлені матеріалів було допущено ряд порушень, зокрема: ОСОБА_1 не був поінформований про причини його зупинки, відеозапис не є безперервним, а тому його не можна вважати належним доказом. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 .

Оскільки в провадженні судді одночасно перебувають дві адміністративні справи про вчинення однією особою, ОСОБА_1 , адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.126 КУпАП (справа №953/9351/24) та ч.1 ст.130 КУпАП (справа №953/9352/24), під час розгляду яких будуть підлягати з`ясуванню та доказуванню обставини відносно дій ОСОБА_1 , то з метою повного, об`єктивного і всебічного розгляду, суд дійшов висновку про необхідність об`єднання цих справ в одне провадження відповідно до ст. 36 КУпАП.

Суд, заслухавши представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП та ч.5 ст.126 КУпАП.

Винна ОСОБА_1 належним чином підтверджена:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №138391 від 28.09.2024, в якому безпосередньо зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення (відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння);

направленням на огляд водія з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння від 28.09.2024 з зазначенням встановлених ознак наркотичного сп`яніння;

протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 138400 від 28.09.2024, в якому безпосередньо зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення (керування транспортним засобом, не маючи права керування транспортним засобом);

постановою серії ЕНА № 2856727 від 18.08.2024 року за ч.2 ст.126 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 притягався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом;

довідкою про повторність;

довідкою з облікової бази «Інформаційний портал Національної поліції України», відповідно до якої ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував;

відеозаписами, наявних в матеріалах адміністративної справи;

рапортами інспектора УПП в Харківській області від 28.09.2024, про виклад обставин події, що цілком узгоджується з відомостями протоколів та відеозаписами.

Оцінюючи наведені докази, суд керується положеннями ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), якими унормовано правову процедуру огляду водіїв на стан сп`яніння, встановлено гарантії захисту прав і законних інтересів водія, а також процесуальні запобіжники можливим зловживанням з боку працівників поліції.

Суд зважає на те, що згідно із п.2 розділу І Інструкції підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи однієї чи декількох ознак наркотичного сп`яніння, передбачених п.4 розділу І Інструкції.

Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.

З матеріалів справи, зокрема, даних протоколу та акту огляду вбачається, що поліцейським у ОСОБА_1 були виявлені наступні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає обстановці, блідість шкіри обличчя, розширені зіниці очей, що не реагують на світло.

Згідно вимог пункту 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Судом встановлено, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів), використання якої передбачено ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" та Інструкцією про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, що був досліджений судом.

Так, з досліджених відеозаписів вбачається: зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 здійснена під час комендантської години про що йому було повідомленого поліцейськими; ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, оскільки працівниками поліції не було залучено представників Військової служби правопорядку; працівником поліції роз`яснено, що у такому разі наявне порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України та стосовно ОСОБА_1 буде складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП; ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України; ОСОБА_1 , перебуваючи в цивільному одязі в компанії жінок, пояснив працівникам поліції, що він їхав додому, де збирався відпочивати, а на наступний день має повернутися у військову частину.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що зупинка транспортного засобу здійснена на підставі п.7 ч.1 ст. 35 закону України «Про національну поліції», тобто у зв`язку прийняттям уповноваженим органом державної влади рішення про заборону руху транспортних засобів під час комендантської години.

Твердження представника щодо відсутності доказів керування саме ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, зокрема, з досліджених відеозаписів вбачається, що сам ОСОБА_1 неодноразово надав пояснення, відповідно до яких їхав додому для відпочинку та підготовки до наступного робочого дня.

Доводи на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем, зважаючи на що відповідно до ст. 266-1 КУпАП його огляд на стан сп`яніння повинен проводитися посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини, є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на суб`єктивному сприйнятті ОСОБА_1 законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.266-1 КУпАП огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Також, відповідно до ч.3 ст.266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.

Як було встановлено, ОСОБА_1 зупинений працівниками поліції у АДРЕСА_2 , тобто поза межами території будь-якої військової частини. У матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст. 251 КУпАП, які б доводили, що ОСОБА_1 в момент зупинки транспортного засобу виконував обов`язки військової служби, а керований ним автомобіль у встановленому порядку закріплений за військовою частиною. Окрім того, як було встановлено з відеозапису, в процесі спілкування з інспекторами поліції ОСОБА_1 , перебуваючи в цивільному одязі, пояснив працівникам поліції, що він їхав додому, де збирався відпочивати. Враховуючи відомості, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія згідно із довідки працівника поліції, що міститься в матеріалах справи, саме по собі свідчить про неможливість перебування його на посаді водія під час несення служби у Збройних Силах України.

Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань, або як водій виконував обов`язки військової служби.

Твердження захисника ОСОБА_2 про недопустимість наданих відеозаписів, в якості доказів, оскільки вони не містять цілісної картини події та обстановки, судом відхиляються, оскільки зазначені відеозаписи надані відповідними посадовими особами та долучені до протоколу про адміністративне правопорушення в якості доказів, що є обов`язковим відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також суд бере до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто він не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не звертався із позовом до суду в порядку КАСУ щодо дій працівників поліції, а також не звертався із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування судом доводів ОСОБА_1 щодо незаконності дій працівників поліції.

Отже, дослідженими судом доказами підтверджено дотримання поліцейськими правової процедури огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння і конкретних обставин, які могли б свідчити про зворотне і викликали обґрунтовані сумніви матеріали справи не містять.

Положеннями п.2.5 Правил дорожнього руху України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд зауважує, що обґрунтовані та визначені законом підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП настали в момент його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною належним чином та в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а тому на нього слід накласти стягнення, визначене у санкції даної статті.

З довідки поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 , згідно із обліковими даними НАІС ДДАІ посвідчення водія не отримував.

При вирішенні питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, судом враховано положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року. Відповідно п. 3 розділу І Інструкції повторність правопорушення це повторне вчинення протягом року адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями КУпАП та визначається за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили (крім правопорушень, відповідальність за які передбачена частиною третьою статті 130 КУпАП).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови ЕНА від №2856727 ОСОБА_1 18.08.2024 притягався до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а, отже, правопорушення вчинено ним повторно протягом року. При цьому суд немає будь-яких даних щодо її оскарження або скасування.

Відповідно до п.2.1а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною належним чином та в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, тобто повторно протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, а тому на нього слід накласти стягнення, визначене у санкції даної статті.

Санкція ч.5 ст.126 КУпАП передбачає покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Суд позбавлений можливості застосувати адміністративне стягнення в частині оплатного вилучення транспортного засобу, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що транспортний засіб Audi A6, державний реєстрацій номер НОМЕР_2 , належить правопорушнику. Згідно із відомостями викладених в довідці, наявної в матеріалах справи, цей транспортний засіб не є зареєстрований у встановленому порядку.

При вирішені питання щодо накладення на правопорушника стягнення за ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років суд враховує наступне.

За сталою практикою Європейського суду з прав людини під дію кримінального аспекту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підпадають порушення правил дорожнього руху, у відношенні яких передбачено накладення штрафу чи обмеження на керування автомобілем, таких як штрафні бали чи дискваліфікація (справи Лунц проти Німеччини, п. 182; Шмауцер проти Австрії, Малігек проти Франції). Враховуючи, що санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП та ч.5 ст. 126 КУпАП передбачено покарання у виді штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом, дане адміністративне правопорушення підпадає під дію кримінального аспекту ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для застосування правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 4 вересня 2023 року №702/301/20 (провадження№ 51-944кмо23), згідно якого Верховний Суд зауважив, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту або в таких порушеннях, вчинених у стані сп`яніння, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами тому як створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода.

Окрім того, суд звертає увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку є доцільним та обґрунтованим.

На підставі ч.2 ст.36 КУпАП, суд остаточно застосовує до правопорушника адміністративне стягнення за ч.5 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами без оплатного вилучення транспортного засобу.

Згідно ст.34, ст.35 КУпАП обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не встановлено.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з правопорушника у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд зауважує, що відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Водночас, у цій справі ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутності будь-яких доказів, що вчинення ним зазначених адміністративних правопорушень було здійснено при виконанні службових обов`язків або у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які би давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань, або виконував обов`язки військової служби. Відтак, суд дійшов висновку, що з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. 284, ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Об`єднати в одне провадження справи №953/9351/24, №953/9352/24 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та за ч.1 ст.130 КУпАП. Присвоїти об`єднаній справі номер №953/9351/24.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення:

- за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок;

- за ч. 5 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч.1 ст.307 КУпАП).

Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, якщо інше не встановлено законодавством України (ч.3 ст.307 КУпАП).

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя: Кіндер В. А.