БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/1479/24
Провадження № 3/730/694/2024
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2024 р. м. Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Чернігівської області Ріхтер В.В., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, які надійшли від ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 2 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2024 р. близько 11-55 год. ОСОБА_1 за адресою свого проживання ухилилася від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України батьківських обов`язків щодо виховання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: в будинку брудно, діти в неохайному вигляді, мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки дії ОСОБА_1 носять ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, справу направлено для розгляду до суду.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 свою винуватість визнала у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у тому числі з урахуванням визнання особою, що притягується до адміністративної відповідальності, своєї вини, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як убачається з матеріалів адміністративної справи, вина особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, який складений у відповідності з вимогами ст. 256 КУпАП та містить необхідні у ньому відомості, зокрема щодо дати, часу, місця та способу вчинення самого адміністративного правопорушення, зміст якого ОСОБА_1 не заперечила; копією акту обстеження умов проживання.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , безсумнівно свідчить про те, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Тим самим, є дійсним факт, що всупереч загальноприйнятим нормам моралі, батьківського обов`язку, а також в порушення ст. 150 Сімейного кодексу України, ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 «Конвенції про права дитини», які зобов`язують батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, дбати та забезпечувати охорону здоров`я, рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також в рівній мірі нести відповідальність за виховання і розвиток дитини, норм ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», якою регламентовано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, тож на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, ОСОБА_1 не виконувала покладені на неї обов`язки по догляду за дітьми.

Разом з тим, визначаючись з зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, суд уважає за доречне указати таке.

ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області кваліфікував дії порушника за ч. 2 ст. 184 КУпАП, однак суд відмічає, що для здійснення кваліфікації за цієї частиною статті потрібно констатувати факт учинення особою дій, що передбачені частиною першою цієї статті, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.

Разом з тим, у цій справі, факт вчинення дій, повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, судом не встановлено.

Так, як на доказ повторності, ВП № 3 (м. Борзна) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області посилається на постанову Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 листопада 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП.

У цій же справі, ОСОБА_1 вчинила правопорушення 13.11.2024 року, тобто після спливу одного року після накладення адміністративного стягнення, що виключає кваліфікації її дій з ч. 2 ст. 184 КУпАП, однак, у її діях убачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а тому її дії підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Вирішуючи можливість перекваліфікації дій особи, суд керується таким.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення, органу (посадової особи), яка її виносить, повинна містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ст. 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

У даній справі констатовано факт учинення особою адміністративного правопорушення (проступку), за який відповідальність регламентована ч. 1 ст. 184 КУпАП відповідно, й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

При цьому, ураховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.

З позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 року в справі № 552/2540/20 слідує, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.

Наведене (щодо закриття провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій) також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к).

Орієнтири щодо такого застосування згаданої норми права, у розрізі указаних положень КпАП, відображено й в низці постанов судів апеляційної інстанції.

Так, наприклад, в постанові від 19.03.2019 у справі № 757/44992/18 КАС указав, що суд вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги у частині відсутності у діях особи складу адміністративного правопорушення та необхідність закриття провадження у справі. Станом на час розгляду цієї справи суддею місцевого суду була чинною постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року, якою особу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 27.12.2018 року постанова судді Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2017 року скасована, а провадження у справі закрите за відсутності у його діях складу цього адміністративного правопорушення. У зв`язку із цим дії особи, які проявились у тому, що він 04.09.2018 року на вимогу поліцейського відмовився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не можливо визнати такими, які вчинені повторно протягом року та кваліфікувати їх за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Наведене указує на те, що постанова судді Печерського районного суду м. Києва від 03.12.2018 року підлягає зміні шляхом перекваліфікації дій із ч.2 ст. 130 на ч.1 ст. 130 КУпАП. Наведене приводить суд до висновку про необхідність перекваліфікації дій із частини другої на частину першу ст. 130 КУпАП, визнання його винним у вчиненні цього адміністративного правопорушення та пом`якшення накладеного на нього стягнення до стягнення, передбаченого санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП.

Цього ж підходу КАС притримався і в інших справах, зокрема, у постанові від 26.11.2018 у справі № 366/2256/18, у постанові від 20.11.2018 у справі № 758/11270/18, у постанові від 23.10.2018 у справі № 753/12668/18, з визначенням того, що у резолютивній частині судових рішень слід указувати про факт такої перекваліфікації дій у питанні зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, що притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує обставини визначені ст. 33 КУпАП, а саме: особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність винного, відповідно до ст.ст. 34, 35 КУпАП, суд не вбачає.

Враховуючи те, що санкція статті передбачає стягнення або у виді попередження або у виді штрафу, який є досить великим, суд вважає більш доречним у цій ситуації застосувати стягнення у виді попередження, оскільки застосування стягнення у виді штрафу може додатково стати тягарем для усієї сім`ї, оскільки бюджет є спільним, а це не буде відповідати інтересам дітей ОСОБА_1 .

Одночасно судом роз`яснюється ОСОБА_1 про необхідність зміни своєї поведінки щодо дітей, оскільки ігнорування таких змін може стати підставою для позбавлення її батьківських прав.

Враховуючи матеріальний стан ОСОБА_1 , вважаю, що вона підлягає звільненню від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33-35, 184, 251, 252, 283-285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винуватою у скоєні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосувати щодо неї адміністративне стягнення у виді попередження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Суддя Ріхтер В.В.