КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 752/8710/24 Апеляційне провадження № 33/824/4237/2024Головуючий у суді першої інстанції - Токман Ю.Ф. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Кочиним Сергієм Сергійовичем, на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.07.2024 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП - закрито, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, визначеного ст. 38 КУпАП (а.с.33-35).

Не погодившись з постановою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу вказаних адміністративних правопорушень.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах. Так, свідки події не були допитані у судовому засіданні і суд послався лише на письмові пояснення учасників події. З огляду на те, що під час події ніхто не постраждав та не було спричинено матеріальних збитків, то і відсутні підстави стверджувати про факт ДТП, а отже і склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Більш того, з огляду на відсутність обґрунтованого факту ДТП, були відсутні підстави для проходження медичного освідування на стан сп`яніння. ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і поліцейські не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння. Крім цього, ОСОБА_1 не було вручено ні копії протоколів про адміністративні правопорушення, ні акту огляду, ні направлення для проходження медичного освідування, що є грубим порушенням вимог закону. Також вказує, що відеофайл містить елементи склейки та монтажу, що вказує на недопустимість даного доказу (а.с.42-47).

ОСОБА_1 та його захисник, а також потерпілі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повторно не з`явилися у судове засідання, про день, час та місце розгляду повідомлені належним чином. Потерпілі про причини неявки суд не сповістили. Від захисника вдруге надійшло аналогічне за змістом клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття у судове засідання ОСОБА_1 за станом здоров`я, враховуючи ту обставину, що він хоче брати особисту участь у розгляді справи. При цьому, повноважний захисник ОСОБА_1 - адвокат Кочин С.С., який подав і підписав апеляційну скаргу, і який, належним чином повідомлений судом про розгляд справи, вдруге поспіль не повідомив суд про причини своєї неявки і не можливість ним представити інтереси свого довірителя під час розгляду справи.

У відповідності до ч. 7 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки, за їх належного повідомлення і повторної неявки у судове засідання, у суду відсутні належні процесуальні підстави вдруге відкладати вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 02.04.2024 о 17:55, керуючи транспортним засобом «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві по вул. Михайла Максимовича, 10, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_3 , та в подальшому рухаючись заднім ходом, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 10.9, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Також ОСОБА_1 , 02.04.2024 о 18:40, керуючи транспортним засобом «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , в місті Києві по вул. Михайла Максимовича, 10, на вимогу поліцейського відмовився від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Указані встановлені судом фактичні обставини справи підтверджуються протоколами про адміністративне правопорушення серії ААД № 522193 та серії ААБ № 328156 (а.с.1,3), схемою місця ДТП (а.с.5), поясненнями потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6,7), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.8), направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.9), відеозаписом з камер поліцейських (а.с.12).

Так, зі змісту протоколів вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння - запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Також він же, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги п. 10.9, 12.1, 13.1 ПДР, у результаті чого скоїв зіткнення з іншими автомобілями, що призвело до їх механічних пошкоджень.

Потерпіла ОСОБА_4 у письмових поясненнях, які були відібрані у неї під час оформлення поліцейськими, матеріалів події, вказала, що керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_3 , повільно їхала в крайній лівій смузі у заторі і позаду в її автомобіль врізався автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 .

Потерпілий ОСОБА_3 у письмових поясненнях зазначив, що керуючи автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_4 увімкнув лівий поворот і зупинився щоб повернути ліворуч, стояча перед ним машина поїхала назад і в`їхала в його машину.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, що міститься в матеріалах справи, зафіксовано спілкування поліцейських з ОСОБА_1 . Під час усього спілкування ОСОБА_1 не заперечував, що керував автомобілем і вчинив ДТП. При цьому, запитував у поліцейських чи можна нічого не оформлювати і він сам розрахується з потерпілими. Також з відеозапису вбачається, що поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на місці за допомогою газоаналізатору Драгер, або, у разі відмови, у медичному закладі, а також роз`яснили, що у разі відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, про це буде складено протокол. При цьому, ОСОБА_1 запитував у поліцейських «чи можна щось вирішити», на що отримав відмову. Після повторної пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у медичному закладі, ОСОБА_1 запитав «якщо я відмовляюся чи можу я покурити» і пішов до свого автомобіля. Отримавши однозначну відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та розпочав оформлення матеріалів і складення протоколів про адміністративні правопорушення (а.с.12).

Встановивши означені вище фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Так, положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вимогами статей 9-11 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;

є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.

Відповідно вимог до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно з п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Пунктом 12.1 ПДР визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п. 13.1 ПДР передбачено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Стаття 124 КУпАП визначає, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.

Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З огляду на викладене, висновок суду про те, що дії водія ОСОБА_1 відповідають складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з порушенням останнім вимог пунктів 2.5., 10.9., 12.1., 13.1. ПДР України, є цілком законним та обґрунтованим, оскільки узгоджується з встановленими фактичними обставинами справи та наявними в ній доказами.

Складені відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення повністю відповідають вимогам ст. ст. 254-256, 266 КУпАП, а також при їх складанні працівниками поліції було дотримано вимог Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженого постановою КМУ № 1103 від 17.12.2008 та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських засобів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також, що висновки суду ґрунтуються на суперечливих доказах, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не узгоджуються з фактичними обставинами справи, наявними в ній доказами, які є належними і допустимими та вимогами закону.

Також повністю спростовуються твердження апелянта про відсутність доказів керування ним транспортним засобом, оскільки наявні у справі докази цілковито дають підстави для однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_1 перебуваючи за кермом автомобіля з явними ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив ДТП та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, що підтверджується, як вже зазначалося, належними доказами, у тому числі відеозаписом, доказів монтажу якого, як стверджує апелянт, матеріали справи не містять, а отже останній є належним і допустимим доказом.

Крім цього, не заслуговують на увагу твердження апелянта про відсутність факту ДТП, оскільки така подія була зафіксована у встановленому законом порядку, а також сам ОСОБА_1 визнав факт вчинення ним ДТП і просив її не оформлювати документально, що зафіксовано відеозаписом.

Більш того, є безпідставними, а отже і такими, що не можуть слугувати підставою для висновку про незаконність оскаржуваної постанови, доводи скарги про не вручення ОСОБА_1 копії протоколів про адміністративні правопорушення, акту огляду, направлення для проходження медичного освідування, оскільки, як свідчать матеріали справи ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, відмовився від підпису означених документів, надання будь-яких пояснень та, як наслідок, отримання їх копій.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не дають підстав для висновку про порушення вимог закону при виявленні та фіксації правопорушень і складанні протоколів про адміністративні правопорушення та, як наслідок, для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративних правопорушень в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, судом першої інстанції надано належну правову оцінку як фактичним обставинам справи, так і наявним у справі доказам, в їх сукупності, вірно кваліфіковано дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та застосовано стягнення в межах санкції відповідної статті, про що мотивовано викладено у судовому рішенні.

Таким чином, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її скасування суд апеляційної інстанції не вбачає, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови - без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Кочиним Сергієм Сергійовичем - залишити без задоволення.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 124, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.І. Оніщук