№ 3/756/5605/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2024 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Дев`ятко В.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 586503, ОСОБА_1 , ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я своєї дитини (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України), що виразилось в тому, що 09.10.2024 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , не втримала візок у якому знаходився її син - ОСОБА_2 , 2022 року народження, внаслідок чого дитина впала на сходи та отримала тілесні ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КпАП України.

ОСОБА_1 до суду з`явилась та пояснила, що 09.10.2024 близько 16 год. 30 хв. йшла з малолітній сином на прогулянку. На виході з будинку, на сходах не змогла втримати візок з сином, внаслідок чого син разом з візком впали на підлогу. Після того як побачила гематому на голові сина - невідкладно викликала карету швидкої медичної допомоги. У вчиненому кається та вказує, що подія сталась випадково.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд вважає, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КпАП України.

Так, правилами статей 245, 251, 252, 280 КпАП України передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

В аспекті вказаного вище, суд зважає на таке.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. До цих ознак належать: об`єкт; об`єктивна сторона; суб`єкт; суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення становить пов`язаний з його вчиненням психічний стан особи. До ознак, які характеризують суб`єктивну сторону, належать вина, мотив і мета вчинення правопорушення.

Вина - це обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного правопорушення, яка визначає його психічний зміст і є необхідною умовою адміністративної відповідальності. Вина виражається у формі умислу або необережності.

Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суд зауважує, що правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КпАП України може виражатись лише у формі умислу.

Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 586503, ОСОБА_1 , ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я своєї дитини (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України), що виразилось в тому, що 09.10.2024 близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , не втримала візок у якому знаходився її син - ОСОБА_2 , 2022 року народження, внаслідок чого дитина впала на сходи та отримала тілесні ушкодження.

Приписи ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Водночас, як пояснила ОСОБА_1 , на сходах, під час виходу з будинку, вона не втримала візок, внаслідок чого малолітній син впав на підлогу та отримав тілесні ушкодження. Відразу ж після цього, вона, побачивши ушкодження у дитини, викликала швидку медичну допомогу.

Відповідно до рапорту виклику працівників поліції, 09.10.2024, близько 18 год. 05 хв., лікар швидкої медичної допомоги на спец-лінію 102 повідомив про випадок отримання дитиною тілесних ушкоджень.

Як убачається з консультаційного висновку спеціаліста № 6101 від 09.10.2024, ОСОБА_2 був оглянутий лікарем, йому встановлено діагноз - забій, садно лобної області.

Тому, суд вважає об`єктивними пояснення ОСОБА_1 про те, що після події, що мала місце, вона викликала швидку медичну допомогу.

Таким чином, у ситуації, що мала місце 09.10.2024 близько 16 год. 30 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , суд навпаки вбачає у діях ОСОБА_1 виконання батьківських обов`язків, оскільки піклуючись про здоров`я дитини - вона, після виявлення ушкоджень у дитини, викликала швидку медичну допомогу.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, а саме умисел на ухилення від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків.

Ззгідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

На обґрунтування провини ОСОБА_1 суду не надано жодних об`єктивних доказів, які б дозволяли на підставі ст. 252 КпАП України зробити висновок про доведеність факту вчинення нею інкримінованого правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст. 184 КпАП України.

Відповідно до ст. 284 КпАП України, по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КпАП України; 3) закриття справи.

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України.

З огляду на закриття провадження у справі, судовий збір в порядку ст. 40-1 КпАП України стягненню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 126, 251, 256, п. 1 ст. 247, 283-286 КпАП України, суд

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КпАП України стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя В.В. Дев`ятко