Єдиний унікальний номер судової справи 490/7264/23
Номер провадження 33/812/487/24 Головуючий у місцевому суді: Демінська О.І.
Категорія: ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111848, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва та був складений 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год. 12 хв. в місті Миколаєві по проспекту Героїв України біля будинку №2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, які поліцейський здійснив за допомогою увімкненого проблискового маячку синього та червоного кольору, та увімкненого спеціального звукового сигналу. Вказаним останній порушив п.2.4 та пп.«б» п.8.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Також, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111850, який був складений 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год. 12 хв. в місті Миколаєві по вулиці Адміральській біля будинку №6, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не вибрав безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом СКС HPE 88ХП (Hyndai Elantra), (зазначено реєстраційний номер), який перебував попереду в попутному напрямку, водій якого ОСОБА_2 перебував поза межами транспортного засобу. В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постраждалих немає. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1,13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.

Окрім того, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №558850, який також був складений 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год. 12 хв. в місті Миколаєві по проспекту Героїв України біля будинку №2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився на місці зупинки та у медичному закладі. Вказаним останній порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 серпня 2024 року справи про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП об`єднано в одне провадження.

Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та на підставі ст.36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, 26 вересня 2024 року особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постанова судді районного суду винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Так, щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за порушення ч.1 ст.122-2 КУпАП, зазначено, що з моменту подання поліцейськими вимоги про зупинку транспортного засобу до фактичної зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 минуло 29 секунд, що є достатнім і безпечним проміжком часу для виконання вимог поліцейського для зупинки транспортного засобу.

Стосовно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за порушення ст.124 КУпАП, вказано, що побачивши сигнал поліцейських про зупинку транспортного засобу водій ОСОБА_1 здійснив перестроювання до правого краю проїзної частини для зупинки автомобіля, проте саме працівники поліції недотримались безпечної дистанції, фактично заблокувавши транспортний засіб ОСОБА_1 , та в наслідок чого, у ОСОБА_1 не було технічної можливості запобігти самовільному просуванню автомобіля, що і призвело до пошкодження автомобіля працівників поліції.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, складеного за порушення ч.1 ст.130 КУпАП, зазначено що у цьому протоколі вказано, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом по АДРЕСА_2 , в той час як в матеріалах справи наявна схема ДТП, в якій місцем вчинення адміністративного правопорушення зазначено АДРЕСА_3 . Вказане, свідчить про те, що місце вчинення правопорушення, вказане у протоколі, не відповідає фактичним обставинам справи та доказам, долученим до матеріалів справи, що є суттєвим для оцінювання винуватості ОСОБА_1 , оскільки є частиною об`єктивної сторони правопорушення.

Крім того, на думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки підлягає закриттю провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП, то підлягає закриттю провадження і в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вона є похідною від справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів щодо правових підстав для зупинки транспортного засобу.

В судове засідання апеляційного суду, призначене на 10 жовтня 2024 року, особа, як притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та представник іншої сторони ДТП, не з`явилися, про причини неявки апеляційний суд не повідомили.

У відповідності до ч.6 ст.294 КУпАП неявка особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутністю в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за вказаною справою, та враховуючи, що особи, які беруть участь у провадженні в справі про адміністративне правопорушення судом своєчасно сповіщені про місце, дату та час розгляду справи, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого дотримання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до положень п.1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пункт 1.3 ПДР передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

За п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №558850 від 14 серпня 2024 року, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ч.ч.2,3,6 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі Порядок).

Відповідно до п.п.2,3,6,7 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.

Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 також передбачає, що огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису (а в разі неможливості застосування таких засобів у присутності двох свідків) складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, з об`єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров`я для визначення стану сп`яніння, а суб`єктивна сторона передбачає умисну форму вини.

При цьому, при вирішенні справи апеляційний суд зауважує, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, за порушення вимог п.2.5 ПДР, матеріали справи мають містити належні та допустимі докази сукупності наступних обставин:

- керування особою транспортним засобом у конкретний час і місці;

- вимоги поліцейського до такої особи пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан наявності чи відсутності стану сп`яніння;

- наявність категоричної відмови особи, як водія транспортного засобу, пройти відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Обґрунтовуючи висновки щодо доведеності вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, районний суд послався на фактичні дані, що містяться в матеріалах адміністративного провадження, зокрема в протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серії ААД №558850 від 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год. 12 хв. в місті Миколаєві по проспекту Героїв України біля будинку №2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку водій відмовився на місці зупинки та у медичному закладі. Вказаним останній порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.

У протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, та прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу убачається, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що водію ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП та зазначено, що посвідчення водія вилучено та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

При цьому, правом на подання пояснень та заперечень під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не скористався, відмовившись підписати протокол.

Вказані обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери працівників поліції.

Дослідивши зазначений відеозапис встановлено, що на ньому зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу - автомобіля марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спілкування з водієм ОСОБА_1 у поліцейського виникла підозра у вживанні ним алкогольних напоїв, тому водію було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу чи у медичному закладі, на що водій відмовився, пояснивши що не бажає сьогодні проходити такий огляд, але пройде його завтра. При цьому, на зауваження поліцейського, що водій ОСОБА_1 має ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю), останній зазначив, що вчора на рибалці він вживав пиво.

Апеляційний суд звертає увагу, що у водія ОСОБА_1 після вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, був вибір або пройти огляд у встановленому законом порядку, якщо він вважав, що не має ознак сп`яніння, або відмовитися від проходження огляду.

Отже, як на думку апеляційного суду, волевиявлення водія ОСОБА_1 на відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у передбаченому законом порядку було добровільним та усвідомленим.

При цьому, мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до п.2.5 ПДР правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Будь-яких дій працівників поліції щодо примушення водія ОСОБА_1 до проходження чи відмови від проходження огляду на стан сп`яніння не встановлено. Не містять матеріали справи також доказів оскарження у встановленому законом порядку дій поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та відповідно проведеного службового розслідування, висновки якого могли би спростувати усвідомлений ОСОБА_1 факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Твердження особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , про те, що у схемі ДТП, яка складена у той же час, що і протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №558850, місцем вчинення правопорушення зазначена інша адреса, а тому, на його думку, існують розбіжності щодо місця вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи можливо встановити місце скоєння адміністративного правопорушення.

Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд виходить з того, що вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен з`ясувати вплив цих порушень на ті, чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому, порушення порядку проведення процесуальної дії потребують оцінки можливого впливу на достовірність одержаних відомостей. Тобто під час оцінки джерела доказів з точки зору його допустимості необхідно також переконатися, чи позначилися або могли позначитись процесуальні порушення, якщо вони були допущені, на достовірності та повноті відомостей, які містить дане джерело.

Розглядаючи справу, суд зобов`язаний врахувати допущені порушення закону, які мали місце під час збирання доказів, однак такі порушення не можуть бути безальтернативною підставою для того, щоб суд залишив такі докази без оцінки, відкинувши їх як недопустимі, не з`ясувавши питання про можливий вплив відповідних процесуальних порушень на достовірність отриманих відомостей.

У даній справі порушення, про які зазначає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі (у тому числі і щодо змісту протоколу), не вплинули на можливість встановлення дати події, місця скоєння правопорушення та особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, вказаних в протоколі про адміністративне правопорушення, а тому не є безальтернативною підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення неналежним та недопустимим доказом у справі та скасування постанови районного суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що адміністративна справа, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, є похідною, від адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2 КУпАП, є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності доказів причин зупинки транспортного засобу, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання поважності чи неповажності причин зупинки транспортного засобу поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. Окрім того, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу.

За такого, при вирішенні справи в обґрунтування своїх висновків районний суд правильно послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, які об`єктивно підтверджено відеозаписом, наданим поліцейськими, що у відповідності до положень ст.251 КУпАП є доказами у справі про адміністративне правопорушення.

Також, як зазначалось вище, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Оскільки сам факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, то апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111850 від 14 серпня 2024 року, за яке передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП, суд виходить з наступного.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п.10.1,13.1 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.п.10.1,13.1 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.

Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.

Зокрема, ч.3 ст.41 Закону України «Про дорожній рух» передбачає, що порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За п.10.1 ПДР передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.13.1 ПДР встановлено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111850, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва та був складений 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год 12 хв. в місті Миколаєві по вулиці Адміральська біля будинку №6, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним, не вибрав безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом СКС HPE 88ХП (Hyndai Elantra), (зазначений реєстраційний номер), який перебував попереду в попутному напрямку, водій якого ОСОБА_2 перебував поза межами транспортного засобу. В наслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Постраждалих немає.

Такими діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.10.1,13.1 Правил дорожнього руху.

Дії водія ОСОБА_1 поліцейським кваліфіковані за ст.124 КУпАП, порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Вказаний протокол складено за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853.

Так, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Також, протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Вищевказаний протокол ОСОБА_1 підписати відмовився.

З письмових пояснень водія ОСОБА_2 , що наявні в матеріалах справи, вбачається, що в ході патрулювання, рухаючись по проспекту Героїв України було помічено автомобіль марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався на великій швидкості зі сторони Тернівської розвилки в напрямку Інгульського мосту. Вимоги про зупинку за допомогою проблискових маячків червоного та синього кольорів та звукового спецсигналу водій грубо проігнорував, після чого було повідомлено в радіоефір інформацію та на допомогу відгукнувся інший патрульний екіпаж. В районі вулиць Адміральської та Пушкінської водій зупинився. Зупинившись перед автомобілем порушника, вийшовши зі службового автомобіля, підійшовши до водія, яким в подальшому виявився ОСОБА_1 , останнім було несподівано натиснуто педаль газу та допущено зіткнення зі службовим автомобілем, водій якого знаходився поза межами автомобіля. Після чого водія ОСОБА_1 попросили вийти з автомобіля та від нього було чутно сильний запах алкоголю. Водій пояснив, що повертається з рибалки та вживав пиво. Від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку відмовився. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічних пошкоджень та завдано матеріальні збитки.

До протоколу про адміністративне правопорушення додана схема дорожньо-транспортної події. За даними схеми місця ДТП, де зображена ділянка дороги, на якій сталась ДТП, зафіксовані дані, які дають можливість визначити організацію дорожнього руху на ній. До того ж, в схемі зазначено, що внаслідок ДТП автомобіль марки і моделі СКС HDE 88 ХП, (зазначено реєстраційний номер), зазнав механічних пошкоджень, а саме пошкоджено задній бампер. Також, автомобіль марки і моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень, а саме пошкоджено передній бампер.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що схема ДТП містить достатньо відомостей для правильного встановлення механізму ДТП, а графічно позначені в ній транспортні засоби в кінцевому положенні після зіткнення та описані механічні пошкодження транспортних засобів в місцях їх локалізації, переконливо свідчать про те, що в даній дорожній ситуації саме порушення водієм ОСОБА_1 п.п.10.1,13.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Дана схема місця ДТП підписана водієм ОСОБА_2 . Натомість, водій ОСОБА_1 від підписання схеми відмовився.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що водій ОСОБА_1 був неуважний при керуванні належним йому автомобілем та порушив ПДР, що призвело до зіткнення транспортних засобів та отримання ними механічних пошкоджень. При цьому, розташування транспортних засобів, яке зафіксоване на схемі ДТП, а також характер пошкоджень транспортних засобів вказують на те, що в діях ОСОБА_1 є порушення п.п.10.1,13.1 ПДР.

Посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на те, що він не зміг безпечно зупинити транспортний засіб та уникнути зіткнення з патрульним автомобілем саме в наслідок дій поліцейських, які силою витягнули його з-за керма, спростовуються відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснив зіткнення до вимоги працівників поліції вийти з транспортного засобу.

Намагання особи, яка подала апеляційну скаргу, встановити вину іншого водія транспортного засобу у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення за протоколом складеним відносно ОСОБА_1 , на думку суду, суперечить як положенням ст.ст.280,283 КУпАП, де зазначається про те, що органом, до компетенції якого віднесено розгляд справи встановлюється винність особи, відносно якої складено протокол, так і положенням ст.251 КУпАП, де передбачено збір та дослідження доказів щодо винності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім того, у випадку виникнення дорожньо-транспортної пригоди за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеню участі (внеску) кожного з них у спричинення негативного наслідку.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Разом з тим, за змістом вимог ст.256, ч.1 ст.257, ст.ст.279,280 КУпАП питання наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення суд вирішує лише у межах протоколу, складеного відносно конкретної особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке порушення.

Отже, апеляційний суд, діючи в межах повноважень на перегляд постанови районного суду, не дає оцінку діям водія іншого транспортного засобу., оскільки наявність або відсутність в діях іншого водія порушень Правил дорожнього руху які, як вважає особа, яка подала апеляційну скаргу, призвели до настання дорожньо-транспортної пригоди - не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції у даній справі.

За такого, докази, що наявні в матеріалах справи, переконливо доводять, що невідповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам пп.10.1,13.1 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками, а тому ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111848 14 серпня 2024 року, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.122-2 КУпАП, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №111848, який був складений 14 серпня 2024 року, встановлено, що 14 серпня 2024 року о 01 год. 12 хв. в місті Миколаєві по проспекту Героїв України біля будинку №2, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки та моделі Toyota Land Cruiser Prado 150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, які поліцейський здійснив за допомогою увімкненого проблискового маячку синього та червоного кольору, та увімкненого спеціального звукового сигналу. Вказаним останній порушив п.2.4 та пп.«б» п.8.9 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122-2 КУпАП.

Вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, передбачають що водій повинен на вимогу поліцейського зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Відповідно до п.8.9 ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою:

а) сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки;

б) увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу;

в) гучномовного пристрою;

г) спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

У разі не виконання водіями вимог поліцейського настає відповідальність передбачена ст.122-2 КУпАП.

Районний суд проаналізувавши докази у справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей, дійшов висновку про те, що вина водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП, є доведеною.

При цьому, доказів на спростування викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду першої інстанції обставин справи, матеріали справи не містять.

Посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на те, що він виконав вимоги поліцейських про зупинку транспортного засобу, не підтверджуються матеріалами справи, з яких вбачається, що водій протягом певного часу не зупинявся, у зв`язку із чим, поліцейським довелося викликати інший наряд на допомогу. Окрім того, сліз зазначити, що якщо на транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, то водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі).

Оцінка доказів, відповідно до ст.252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

Докази, наявні в матеріалах справи, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 , а переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. При цьому, зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції шляхом переслідування та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.

Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.

Адміністративне стягнення водію ОСОБА_1 призначено в межах санкції ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, у відповідності до положень ст.ст.33,36 КУпАП.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова