Справа № 308/8531/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2024 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю захисника-адвоката Свида О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Свиди О.Г. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Відповідно до постанови, - 07.05.2024 о 02 год. 42 хв. в м. Ужгороді по вул. Одеська, 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mazda-5» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку о 02 год. 59 хв. 07.05.2024. Дії ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Свида О.Г., в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є необ`єктивною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, та винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи і не дослідив та не надав належної оцінки доказам та обставинам, що потягло за собою необґрунтоване притягнення до адміністративної відповідальності особи за відсутності події і складу вчиненого правопорушення, атому постанова суду є незаконною та необґрунтованою Стверджує, що в даному випадку відсутня подія правопорушення, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП. Зазначає, що під час складання протоколу, поліцейськими грубо порушено процедуру його складання та «Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» Наголошує, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, однак його туди у відповідності до закону ніхто не направляв. Зазначає, що в матеріалах справи та в самому протоколі відсутні посилання на те, за допомогою якого технічного засобу водію пропонувалося пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, відсутній акт огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, а також відсутнє направлення водія на визначення стану алкогольного сп`яніння у заклад охорони здоров`я, що свідчить про те, що у встановлений законом спосіб водій не направлявся у заклад охорони здоров`я для визначення стану алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що диск з матеріалами відеофіксації, який наявний в матеріалах справи, переривається, що викликає сумніви в його достовірності, що не дає підстав використати ці матеріали, як доказ. На підставі наведеного, зазначає, що з огляду на наявні істотні порушення при проведенні огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 та складанні за його результатами протоколу, вважає що вказаний протокол та додані до нього матеріали є недопустимими доказами, як такі, що отримані з істотним порушенням вимог КУпАП. Звертає увагу, що поліцейські не надали можливості скористатись правом правової допомоги, не були роз`яснені його права. Вважає, що всі докази, які надані в доведення факту події правопорушення та наявності такої складової складу правопорушення як вина, є неналежними та недопустимими.

В судове засідання апеляційного суду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, при цьому, захисник-адвокат Свида О.Г. не заперечував про розгляд справи у відсутності його підзахисного, у зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Заслухавши пояснення адвоката Свиди О.Г. на підтримання вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи і дослідивши обставини справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє беручи до уваги такі обставини.

Відповідно до ст.ст. 245, 278, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 410760 від 07.05.2024 слідує, що водій ОСОБА_1 07.05.2024 о 02 год. 42 хв. в м. Ужгороді по вул. Одеська, 13, керував транспортним засобом марки «Mazda-5» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився у встановленому законом порядку о 02 год. 59 хв. 07.05.2024. Від підпису в протоколі та від дачі пояснень ОСОБА_1 відмовився.

Всупереч доводам апеляційної скарги, вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.

Незважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується: вказаним протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 410760 від 07.05.2024, у якому викладені обставини вчиненого правопорушення; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2086130 від 07.05.2024, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП; розпискою про залишення транспортного засобу марки «Mazda-5» д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: м. Ужгород, вул. Одеська, 13; диском із відеозаписами, на якому засвідчено факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку та іншими матеріалами справи.

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження в справі про адміністративне правопорушення, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти вказаним доказам.

Наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, в тому числі і доводами апелянта, який категорично заперечив вину ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду. Такі пояснення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать фактичним обставинам та повністю спростовуються дослідженими доказами по справі.

Згідно з вимогами п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в МЮУ 11.11.2015 за № 1413/27858 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Оскільки водій ОСОБА_1 за наявності ознак алкогольного сп`яніння, як особа, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, тому в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів сторони захисту, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі, однак його туди у відповідності до закону ніхто не направляв, є безпідставними, оскільки з наявного у матеріалах справи відеозапису вбачається, що при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 поліцейськими виявлено в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови, та неодноразово запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння та місці зупинки транспортного засобу за допомогою використання приладу «Drager» або в закладі охорони здоров`я чи відмовитись від проходження огляду. На що ОСОБА_1 вказав, що не обиратиме жодний з варіантів. Після чого, поліцейським констатовано, якщо він не буде проходити огляд на стан сп`яніння, то своїми діями він фактично відмовляється від його проходження. Однак, ОСОБА_1 вказав, що буде стояти на своєму. Внаслідок чого було складено протокол щодо порушення останнім вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, а саме - про відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції не вбачає в діях працівників поліції порушення вимог ст. 266 КУпАП та вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МОЗ та МВС України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, оскільки, як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу та і в медичному закладі, від якого водій ОСОБА_1 відмовився.

Поряд з цим, належить взяти до уваги те, що відповідно до ст. 267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Разом з тим, як було встановлено апеляційним судом, дії службових осіб, що складали протокол та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством, ні ОСОБА_1 , ні його захисником не оскаржувалися.

Щодо доводів захисника, що відсутній акт огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, а також відсутнє направлення водія на визначення стану алкогольного сп`яніння у заклад охорони здоров`я, що свідчить про те, що у встановлений законом спосіб водій не направлявся у заклад охорони здоров`я для визначення стану алкогольного, апеляційний також відхиляє, оскільки Законом не передбачено обов`язкове вручення направлення водію або долучення його до матеріалів справи, оскільки такий документ є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та в подальшому надається лікарю вказаного закладу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що диск з матеріалами відеофіксації, який наявний в матеріалах справи, переривається, що викликає сумніви в його достовірності, що не дає підстав використати ці матеріали, як доказ, апеляційний суд зазначає, що на наявному в матеріалах справи відеозаписі зафіксовано в повному обсязі обставини, що підлягають з`ясуванню та дають можливість встановити в діях особи склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відеозаписи, які наявні у матеріалах справи є повними та вичерпно інформативними, носять безсторонній характер, позбавлені упередження та суб`єктивного ставлення і надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки згідно з приписами п. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-УІІІ поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Разом з тим, нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Уданому випадку, зміст відеозапису не викликає сумнівів щодо події адміністративного правопорушення, та перебігу обставин огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.

Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду, жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за скоєне порушення, справедливості, рівності тощо).

Оскільки вказаний відеозапис містить інформацію, що повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 410760 від 07.05.2024, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в його належності та допустимості.

Всупереч доводам апелянта, факт роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, підтверджується відеозаписом події та протоколом, відповідно до яких останньому були роз`яснені його права, передбачені як ст. 63 Конституції України так і ст. 268 КУпАП.

Щодо тверджень, що поліцейські не надали можливості скористатись правом правової допомоги, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначене також спростовується відеозаписом з портативного відеореєстратора Крім того, ОСОБА_1 під розгляду справи як в суді першої інстанції так і апеляційній був забезпечений кваліфікованою юридичною допомогою та його захисник приймав участь у судових засіданнях, а тому скаржник повною мірою скористався своїм правом на правничу допомогу захисника.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ні ОСОБА_1 , узгоджуються з вимогами ст. 266 КУпАП та приписами Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Доводи наведені адвокатом Свида О.Г. в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу і не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 як особи, що керувала транспортним засобом, від проходження огляду, був причиною притягнення його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , є суб`єктом відповідальності за інкриміновані йому правопорушення, оскільки, таким є виключно водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом, так як матеріали справи містять достатні відомості на підтвердження даного факту, а тому, на нього поширюються вимоги п. 2.5 ПДР України, що покладають на водія обов`язок, на вимогу працівника поліції, пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в особи яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що останній відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Свиди О.Г.щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, є безпідставними та такими, що повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Всі інші доводи, наведені стороною захисту в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення та є способом його самозахисту.

Істотних порушень вимог закону, які б ставили під сумнів висновки судді першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладене на ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Свиди О.Г., в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага