Справа № 308/8173/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Дергачова Н.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №014690 від 27.04.2024 вбачається, що 27.04.2024 о 15 год. 30 хв. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на відстані 7000 метрів до державного кордону в напрямку 233 прикордонного знаку інспектором групи моніторингу обстановки за спробу незаконного перетину державного кордону в пішому порядку з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон. Своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», за що передбачено відповідальність згідно з ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

ОСОБА_1 у дане судове засідання не з`явився, при цьому його захисник адвокат Товт М.М. подав до суду заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, згідно з якими просить провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Захисник зазначив, що ОСОБА_1 категорично заперечує свою вину в інкримінованому йому правопорушенні, будь-яких спроб на перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску не вчиняв, так як і не мав будь-якого наміру чи умислу на вчинення таких дій. Вважає протокол про адміністративне правопорушення незаконним, матеріали справи не містять належних даних щодо його умисних дій, спрямованих на спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску. Зауважує, що пояснення, що містяться в матеріалах справи, надані ним під тиском службових осіб та під їх диктовку.

Як зауважує захисник, відомості, про які зазначено у протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не відповідають дійсності. Як пояснив ОСОБА_1 захиснику під час підготовки до справи, останній разом зі своїм товаришем ОСОБА_2 , який напередодні приїхав до нього погостювати з Хмельницької області, вирішили піти на екскурсію пішохідним маршрутом на гору Плішка, що розташована поблизу с. Кам`яниця. Маршрут бере початок з автодороги Ужгород - Перечин, за 3 км від с. Невицьке. Вони з товаришем сіли на автовокзалі м. Ужгорода в автобус до м. Перечина та планували зійти з нього за 3 км від с. Невицьке на початку пішого маршруту до гори Плішка. Проїжджаючи КПП в с. Оноківці автобус був зупинений працівниками ДПС України для перевірки документів пасажирів. Разом з працівниками ДПС України до автобусу зайшли і військовослужбовці РТЦК, які разом з прикордонниками почали перевіряти у чоловіків мобілізаційного віку військово-облікові документи. Після перевірки документів у ОСОБА_1 та його товариша, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на той час був заброньований, а також навчався на денній формі в аспірантурі та мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, прикордонники та військовослужбовці РТЦК дозволили йому продовжити поїздку до м. Перечин, а його товариша ОСОБА_2 , не дивлячись на його немобілізаційний вік ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), попросили вийти з автобусу для уточнення даних. На зауваження ОСОБА_1 про те, що вони з товаришем подорожують разом, військовослужбовці РТЦК відповіли, що «перевірять його по базі» і відправлять на наступному автобусі, який буде прямувати в бік м. Перечина. По дорозі до м. Перечина, за 3 км від с. Невицьке на початку маршруту до гори Плішка, ОСОБА_1 вийшов з автобусу та стоячи на узбіччі автошляху Н13 почав чекати свого товариша. Через деякий час до нього під`їхали військовослужбовці ДПС України та звинуватили його у спробі незаконного перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску, після чого доставили ОСОБА_1 до прикордонної служби «Кам`яниця», де склали протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204 КУпАП.

Вказує, що такі пояснення ОСОБА_1 опосередковано підтверджуються та узгоджуються з тими обставинами, що згідно з протоколом затримання та протоколом особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 27.04.2024, які містяться в матеріалах справи, у ОСОБА_1 не вилучалися жодні речі та документи, які б могли свідчити про намір перетину державного кордону. Зокрема, при ньому не було паспорта громадянина України ні внутрішнього, ні закордонного, в телефоні ОСОБА_1 під час його огляду не було виявлено жодних даних (переписок, фото, історії з пошуку, маршрутів і т.д.), які свідчили про його наміри здійснити спробу перетину державного кордону поза межами пунктів пропуску. Також на момент складення протоколу ОСОБА_1 згідно з Наказом Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного №4434 від 16.02.2024 мав відстрочку від призову на військову службу та продовжував навчання на аспірантурі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». Такі обставини підтверджують пояснення ОСОБА_1 про відсутність у нього будь-якого наміру незаконного перетину державного кордону, адже останній на момент складення протоколу мав постійне місце проживання, роботи та навчання в Україні, мав достойну заробітну плату та був заброньований від призову на військову службу під час мобілізації.

Виходячи із вищезазначеного, захисник вважає, що у матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б з достовірністю підтверджували, що перебуваючи на узбіччі автошляху Н13 між АДРЕСА_2 , на відстані 7000 метрів до державного кордону, ОСОБА_1 мав намір його перетнути.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Частиною 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.

Диспозицією ч. 1 ст. 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.

Отже, для наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, до матеріалів справи не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП.

Заперечуючи проти протоколу сторона захисту стверджує, що будь-яких спроб на перетинання державного кордону в пішому порядку з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску ОСОБА_1 не вчиняв, так як і не мав будь-якого наміру чи умислу на вчинення таких дій, а пояснення, що містяться в матеріалах справи, надані ОСОБА_1 під тиском службових осіб та під їх диктовку.

На підтвердження своїх доводів стороною захисту надано витяг з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного №4434 від 16.02.2024, згідно з яким ОСОБА_1 має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком до 16.08.2024, а також довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти, відповідно до якої ОСОБА_1 здобуває ступінь «доктора філософії» за денною формою в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут».

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення та доданих до нього матеріалів, ОСОБА_1 затримано на відстані 7000 метрів до лінії державного кордону, що є значною відстанню до лінії державного кордону України з Словацькою Республікою.

Крім того, згідно з протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 27.04.2024 іноземної валюти у ОСОБА_1 не виявлено, а також не виявлено паспорта громадянина України (ні внутрішнього, ні закордонного). При собі він мав телефон, павербанк та кошти у сумі 700 грн.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 проживає в м. Ужгород та працює в Ужгородському бетонному заводі.

Суддя не вважає визнавальні пояснення ОСОБА_1 від 27.04.2024, надані ним під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, доказом у справі, оскільки незважаючи на наявність вказаних письмових пояснень, без наявності всієї сукупності та узгодженості іншої доказової бази у справі, не можливо сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного адміністративного правопорушення, тому визнавальні покази особи не доводять її вину поза розумним сумнівом, оскільки не є достатніми для визнання особи винною у вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на вищезазначене, з наданих суду доказів неможливо встановити прямий умисел в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 щодо спроби незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску.

Крім того, суддя бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суддя, ухвалюючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, справа підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 204-1 ч. 1, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287-294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова