запорізький апеляційний суд
Провадження №33/807/727/24Головуючий у 1-й інстанції Мінаєв М.М.
Категорія - ст.130 ч.1 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., за участі ОСОБА_1 , захисника Плецької Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Плецької Юлії Вікторівни на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 серпня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ),

притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ

Згідно з постановою суду, 25.10.2023 року о 23 год. 48 хв. у м.Запоріжжі на площі Профспілок, 1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «BMW 7301», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

В апеляційній скарзі захисник Плецька Ю.В. просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги мотивувала тим, що зупинка працівниками патрульної поліції автомобіля «BMW 7301», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, протокол про адміністративне правопорушення складено за відсутністю відповідних достатніх доказів про вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення.

У справі відсутнє направлення на огляд водія до медичного закладу.

На відеозаписові не видно ознак будь-якого сп`яніння у ОСОБА_1 , не зафіксовано, що ОСОБА_1 поліцейськими роз`яснювались його права передбачені ст.268 КУпАП, відеозапис не є безперервним і не містить повної інформації з моменту зупинки автомобіля до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення і його підписання свідками.

У протоколі про адміністративне правопорушення наявні виправлення, рапорт поліцейського не може слугувати однозначним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.

Заслухавши ОСОБА_1 , захисника Плецьку Ю.В., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується:

- відомостями, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №407911 від 26.10.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння; від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення його стану наркотичного сп`яніння, в якому викладені ознаки наркотичного сп`яніння та зазначено, що огляд у закладі охорони здоров`я не проведений у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від проходження такого огляду.

Зі змісту долученого до матеріалів справи відеозапису об`єктивно зафіксовано момент руху автомобіля BMW 7301, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Зафіксовано також зупинку автомобіля. Під час перевірки документів поліцейським було повідомлено водієві про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння у виді звужених зіниць очей, що не реагують на світло, вираженого тремтіння рук та поведінки, що не відповідає обстановці, та запропоновано пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі. ОСОБА_1 спочатку погодився, а потім повідомив, що відмовляється з тих мотивів, що він не керував транспортним засобом. В результаті чого, працівником поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР.

Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, та не впливає на причину зупинки.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення, є необґрунтованими. З матеріалів справи встановлено, що усі докази суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно. Висновки судді ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Об`єктивна сторона поставленого у провину ОСОБА_1 адміністративного правопорушення проявляється у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що вимога про необхідність проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння була чіткою і зрозумілою для сприйняття, а відмова ОСОБА_1 була такою, яка не ставила під сумнів факт відмови.

Більш того, факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, враховуючи наявні докази, ніким не оспорюється.

Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому «Інструкція»). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.

Відповідно до п.2 Розділу I Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для вимоги про проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, викладені поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд з метою виявлення стану сп`яніння.

Суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.4 розділу І Інструкції ознак наркотичного сп`яніння.

Відмовляючись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 , тим самим, порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення.

Обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі судом не встановлено.

В матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення його стану наркотичного сп`яніння, а тому твердження захисника про відсутність такого направлення є надуманими.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_1 не ознайомлювався з направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, а також те, що матеріалами справи не підтверджується його відмова від проходження огляду в медичному закладі на підставі цього направлення є неспроможними, оскільки вищезазначене направлення має правове значення для лікаря медичного закладу, який повинен провести медичний огляд, і не впливає на правову оцінку дій водія транспортного засобу, який відмовився проходити такий огляд на вимогу поліцейського.

Більш того на відеозаписі з бодікамер поліцейських чітко зафіксовано неодноразову категоричну та зрозумілу відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку в медичному закладі на численні пропозиції поліцейського.

Твердження захисника про те, що на відеозаписі не видно жодних ознак будь-якого сп`яніння у ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки саме поліцейський уповноважений встановлювати наявність таких ознак під час зупинки транспортного засобу, в свою чергу відеозапис не обов`язково здатен зафіксувати такі ознаки в тій мірі, яка була б очевидна для переглядаючої цей відеозапис особи.

Відеозаписом зафіксовано, що поліцейський повідомила ОСОБА_1 , які саме ознаки наркотичного сп`яніння виявлені у нього, а тому відсутні підстави для висновку, що таких ознак не було. Тим паче, що поведінка ОСОБА_1 дійсно не відповідала обстановці, оскільки останнього було зупинено екіпажем патрульної поліції під час керування ним транспортним засобом, після чого ОСОБА_1 , сидячи за кермом автомобіля, усвідомлюючи, що саме він керував ним в момент зупинки, що було очевидно для всіх присутніх та підтверджується відеозаписами з відеореєстратора автомобіля поліцейських та з їх нагрудних бодікамер, відмовився від проходження огляду, посилаючись, що він не керував транспортним засобом.

Також з відтвореного відеозапису вбачається, що перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення поліцейським були роз`яснені ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги захисника про зворотне, є надуманими.

Твердження захисника про те, що відеозапис не є безперервним і не містить повної інформації з моменту зупинки транспортного засобу і до завершення складання протоколу про адміністративне правопорушення і його підписання свідками, не відповідає дійсності, а участь свідків при здійсненні повної відеофіксації обставин події правопорушення не є обов`язковою.

Посилання захисника на відсутність підпису ОСОБА_1 у графі «громадянину роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП» є неспроможними та спростовуються змістом протоколу про адміністративне правопорушення.

Те, що в протоколі містяться виправлення в графі часу його складання та часу вчинення правопорушення, на що звертала увагу захисник в апеляційній скарзі, не є недоліком, який тягне за собою визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом та не свідчить про безпідставність складання самого протоколу. До того ж ці виправлення мали місце під час безпосереднього складання вказаного протоколу, оскільки з відеозапису вбачається, що працівником поліції під час оголошення ОСОБА_1 змісту протоколу про адміністративне правопорушення повідомлено час його складання о 00:20 год. та час вчинення правопорушення о 23:48 год.

Не є підставою для визнання протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом й невірне зазначення у ньому місця роботи правопорушника, оскільки вказані дані були записані зі слів самого правопорушника.

Стосовно доводу захисника про порушення судом принципів рівності та диспозитивності з тих підстав, що стороною захисту заявлялось клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 , який би міг надати пояснення щодо відсутності факту відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 , однак вказаного свідка так і не було допитано, слід відмітити, що суд першої інстанції неодноразово здійснював виклик вказаного свідка, однак він в судове засідання не з`явився. У зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних в матеріалах провадження доказів, які визнав достатніми та допустимими для доведеності вини ОСОБА_1 у порушенні ним п.2.5 ПДР та визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Твердження апелянта про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення є безґрунтовними, оскільки суд першої інстанції в своєму рішенні взагалі не посилався на вказаний доказ.

У зв`язку з наведеним, у суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахуванням всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника Плецької Юлії Вікторівни залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 серпня 2024 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Гончар