Справа № 156/671/24 Провадження №33/802/566/24 Головуючий у 1 інстанції:Малюшевська І. Є.
Доповідач: Подолюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 року місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника ОСОБА_1 адвоката Свередюк Ю.А., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Свередюк Юлії Анатоліївни на постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 23 липня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн.

На підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Так, ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 28 травня 2024 року о 11:09 год. в с.Заболотці по вул.Уткіна Волинської області, керував автомобілем марки «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву), і відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, чим порушив п.2.5 ПДР України та відповідно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвокат Свередюк Ю.А. вважає судове рішення незаконним і необґрунтованим.

Зазначає про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем. Він під час виконання бойового завдання 18 травня 2024 року отримав мінно-вибухове поранення - акубаротравму (контузія головного мозку). Після отримання контузії у нього виявилися психічні розлади і, зокрема - скарги на погану пам`ять, спогади про бойові дії, поганий сон, кошмарні сновидіння, тривожність, внутрішній дискомфорт. Оскільки психічний стан ОСОБА_1 погіршився, то він з 19.06.2024 по 19.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька». Статтею 20 КУпАП передбачено, що не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану. А тому, оскільки після 18.05.2024, а це дата отримання контузії головного мозку, ОСОБА_1 мав тимчасовий розлад душевної діяльності, тому він був неосудний на день вчинення правопорушення - 28.05.2024.

Також вказує про те, що суд першої інстанції розглянувши справу у її відсутності та відсутності її довірителя ОСОБА_1 , порушив право останнього на захист. При цьому, вона як захисник подала суду клопотання про відкладення розгляду справи з тих підстав, що ОСОБА_1 відразу ж після виписки з лікарні був відправлений у військову частину, де проходить службу, а тому вона не змогла узгодити правову позицію щодо захисту. З приводу зазначення судом про отримання ОСОБА_1 судової повістки про виклик до суду 13.07.2024, то воно є невірним, оскільки він 13.07.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак не міг отримати судову повістку за місцем проживання.

Посилаючись на вищевикладене, апелянт просить скасувати оскаржувану постанову судді, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 , - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 до апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. При цьому, будь-яких клопотань чи заяв про відкладення справи до суду не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши захисника ОСОБА_1 адвоката Свередюк Ю.А., яка апеляцію підтримала з підстав викладений у ній, а також не заперечувала про розгляд справи у відсутності її довірителя, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

У поданій апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 вказує про порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 із посиланням на те, що справу щодо останньої було розглянуто у відсутності сторони захисту, хоча вона як захисник подавала до суду клопотання про відкладення розгляду через неможливість прибути до суду з поважних на те причин.

Однак, такі його доводи судом до уваги не беруться з огляду на таке.

За положеннями ст.ст.245, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в абз.3, 5 п.24 своєї постанови №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дана вимога Закону та роз`яснення ПВСУ в повному обсязі суддею першої інстанції при розгляді справи були дотримані.

З матеріалів справи вбачається, що після надходження справи до суду, її розгляд було призначено на 02.07.2024, про що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином ще 13.06.2024, оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

У зв`язку із поданим захисником клопотанням розгляд справи було відкладено на 23.07.2023 через перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька».

Про судове засідання, яке призначено на 23.07.2024 ОСОБА_1 був обізнаний 13.07.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Обізнана була про судове засідання 23.07.2024 і захисник Свередюк Ю.А. Однак, вона в день слухання справи 23.07.2024 електронною поштою надіслала до суду клопотання про відкладення її розгляду, де посилалася на те, що ОСОБА_1 19.07.2023 після завершення лікування був направлений у військову частину НОМЕР_2 , де виконує бойові завдання.

23 липня 2024 року суд першої інстанції таке клопотання захисника ОСОБА_2 відхилив і розглянув справу у її відсутності і відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів, які вважав достатніми для доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та постановив судове рішення.

Суд першої інстанції вважав за можливе розглянути справу у відсутності вказаних осіб, оскільки ОСОБА_2 в день розгляду справи - 23.07.2024 подаючи клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість прибуття до суду не подала будь-яких доказів про те, що ОСОБА_1 у зв`язку із проходженням військової служби не може брати участь в судовому засіданні як особисто так і в режимі відеоконференції. Разом з тим, ОСОБА_1 скористався правом на представлення його інтересів захисником адвокатом Свередюк Ю.А.

З такою позицією суду першої інстанції повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, судом було вжито усіх необхідних передбачених законодавством заходів щодо недопущення порушення права на захист ОСОБА_1 та не обмеження його у праві на доступ до правосуддя, оскільки суд першої інстанції під час перебування останнього на лікуванні відклав судове засідання, яке було призначено на 02.07.2024 із наданням строку для узгодження позиції щодо захисту, а 23.07.2024 через ненадання належних доказів про неможливість прибуття в судове засідання, - розглянув справу по суті на підставі наявних доказів у ній.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції жодним чином не було порушено прав ОСОБА_1 при розгляді справи у його відсутності або ж відсутності його захисника, якому було надано право представлення інтересів.

Таким чином, усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході розгляду справи щодо незаконності судового рішення з посиланням на порушення права на захист ОСОБА_1 жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції в цій частині, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на затягування розгляду справи.

Водночас, сторона захисту вказує про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, проте такі доводи до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №196652 від 28.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у провину порушення п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Пунктом 2.5 ПДР України передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до диспозиції цієї норми закону, полягає: 1) у керуванні особою (водієм) транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2) або ж у діях особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, за положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного правопорушення, за обставин зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №196652 від 28.05.2024, за змістом якого ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП. Тобто, він керуючи автомобілем та маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву) відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку. Як встановлено із цього протоколу наряду із відеозаписом, ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень, однак підписав протокол та отримав його копію;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 28.05.2024, з яких вбачається, що ОСОБА_1 як водій транспортного засобу маючи явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву) відмовився від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, і це, як вбачається з матеріалів справи фіксувалось на боді-камеру, відеозапис чого міститься в матеріалах справи;

- рапортами працівників поліції Юхирчук Н. та ОСОБА_3 від 28.05.2024;

- письмовим зобов`язанням ОСОБА_1 від 28.05.2024 про те, він зобов`язується не керувати транспортним засобом протягом 24 годин.

Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення доводиться відеозаписами з боді-камери працівника поліції, на яких зафіксовано події, що викладені у протоколі. Зокрема, на відеозаписах зафіксовано що працівники поліції зупинили транспортний засіб, як встановлено під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим йому неодноразово було запропоновано пройти огляд на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного приладу, або ж в медичному закладі, однак він відмовився. При цьому, ОСОБА_1 на запитання працівника поліції відповів, що вживав алкогольні напої. Після цього, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснив його права та обов`язки, передбачені законодавством. Зафіксованим є факт ознайомлення ОСОБА_1 із змістом протоколу, який він підписав та отримав його копію. При цьому, він надання будь-яких пояснень відмовився.

Такий відеозапис на думку суду є цілком належним і допустимим доказом, яким підтверджено ті події, які фактично викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та інших складених матеріалах.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності апеляційний суд вважає, що винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто у відмові особи (водія), яка керує транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, є повністю доведеною належними та допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскаржувана постанова судді є законною та мотивованою, а накладене на нього стягнення у виді штрафу відповідає повністю вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення, до уваги судом не беруться, оскільки повністю спростовуються вищевикладеним, а матеріали справи містять докази, які підтверджують порушення ним п.2.5 ПДР України та відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не підлягає адміністративній відповідальності на підставі ст.20 КУпАП до уваги судом не приймаються, оскільки матеріали справи не містять будь-яких належним і допустимих доказів того, що під час вчинення правопорушення був у стані неосудності. При цьому, той факт, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м.Луцька» жодним чином не може свідчити про його неосудність в розумінні ст.20 КУпАП.

Таким чином, вищенаведені та усі інші доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції, оскільки судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норм процесуального права, а на думку апеляційного суду фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 будь-яким чином адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП шляхом закриття провадження у справі.

Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі з мотивів яких просить сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова судді, - без змін.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Свередюк Юлії Анатоліївни залишити без задоволення, а постанову судді Іваничівського районного суду Волинської області від 23 липня 2024 року в даній справі, - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського

апеляційного суду В.А. Подолюк