ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/7543/24 Головуючий в 1 інст. Стеценко А.В.
Провадження №33/807/836/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Пономаренка О.О. на постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який працює торговельним представником в ТОВ «АІТ-76», неодруженого, дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 136 гривень, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя суду першої інстанції встановив, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20 червня 2024 року серії ВАВ № 891145, 20 червня 2024 року о 10 год. 40 хв. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Патріотична, біля будинку № 1 гр. ОСОБА_1 не виконав законних вимог працівників поліції, а саме надання документу, що посвідчує особу, тим саме вчинив злісну непокору законному розпорядженню поліцейських, а також при спілкуванні штовхнув працівника поліції, а саме лейтенанта ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, адвоката Пономаренко О.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено в результаті неповного з`ясування обставин справи і надання невірної оцінки наявним в справі доказам, а отже підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що всупереч ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» співробітник поліції вимагав у ОСОБА_1 лише документ, що посвідчує особу, при цьому не вимагаючи військово-облікового документу, що він може зробити лише з підстав, передбачених ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію». Проте, наявні обставини не підтверджуються наявними в справі доказами. А отже, апелянт вважає, що вимога ОСОБА_1 з боку співробітника поліції була незаконною, у зв`язку з чим його дії не можна кваліфікувати за ст. 185 КУпАП.

На підставі викладеного просить постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2024 року скасувати, ухвалити нову, якою провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи скарги, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

На переконання судді апеляційного суду, розглянувши вказану справу, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягає з`ясуванню, зокрема чи було вчинено адміністративне правопорушення та винність особи в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За диспозицією ст. 185 КУпАП склад правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» закріплено, що у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.

Так, з оглянутого відеозапису події, як суддею суду першої інстанції так і суддею апеляційного суду під час розгляду справи, встановлено непокору ОСОБА_1 виконати законні вимоги працівників поліції - надати документи, що посвідчують особу. Неодноразові роз`яснення працівниками поліції приписів ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію», на підставі яких висунута зазначена вимога. Проте, ОСОБА_1 тривалий час сперечається з працівниками поліції. На неодноразові вимоги поліцейського пред`явити відповідні документи ОСОБА_1 надає відмови, посилаюсь на відсутність у поліцейських для цього законних підстав. Після чого, ОСОБА_1 був затриманий та доставлений до ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, для встановлення його особи.

З Протоколу Серії АЗ № 1000680 від 20 червня 2024 року про адміністративне затримання ОСОБА_1 вбачається, що останній затриманий у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, для встановлення особи, припинення правопорушення, складання адміністративних матеріалів. Вказаний протокол складений за участю понятих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , затриманої особи ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Кузнецова П.М., що засвідчено підписами вказаних осіб в протоколі

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи сторони захисту, що всупереч ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» співробітник поліції вимагав у ОСОБА_1 лише документ, що посвідчує особу, при цьому не вимагаючи військово-облікового документу, що він може зробити лише з підстав, передбачених ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про національну поліцію» спростовуються відеозаписом з нагрудних камер працівників Поліції.

Так, на електронному носії інформації, який міститься матеріалах справи зафіксовано, що на обурення ОСОБА_1 з приводу надання документу, який посвідчують його особу, та на його думку, за відсутності законних підстав у співробітників поліції вимагати зазначені документи, поліцейський зачитує ОСОБА_1 приписи ч. 2 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію». При цьому, акцентує увагу на праві поліцейського вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (Файл 1, час запису 02:40:00). Разом із цим, зафіксовано подальше спілкування поліцейського з ОСОБА_1 , де останній на запитання поліцейського зазначає, що має при собі військово-обліковий документ та паспорт, проте надавати їх не буде через те, що йому особисто не хочеться їх надавати, йому не приємно та він дивився редакцію іншого Закону (Файл 1, час запису 07:00:01).

Отже, відеозаписом події, чітко зафіксовано факт не виконання ОСОБА_1 неодноразової законної вимоги працівників поліції, а саме надання документу, що посвідчує особу, що свідчить про злісну непокору законному розпорядженню поліцейських.

У ході розгляду справи суддею суду першої інстанції встановлені обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП. З таким висновком погоджується і суддя апеляційного суду, оскільки такий висновок суду підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які були повторно досліджені під час апеляційного розгляду, та яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Відтак висновки судді суду першої інстанції обґрунтовані, є достатньо переконливими, чіткими, узгодженими між собою, належними та допустимими доказами, наявність яких не залишає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Положеннями ст. 33 КУпАП передбачено, що при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Суддя апеляційного суду вважає, що адміністративне стягнення було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 23, 33 КУпАП в межах санкції ст. 185 КУпАП.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09 липня 1997 року). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 20 травня 2010 року).

Таким чином, враховуючи вказані обставини, всупереч доводам апеляційної скарги, суддя апеляційного суду вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування під час апеляційного перегляду не встановлено, а тому, постанову судді суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пономаренка Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 335/7543/24