ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Гордійчук Н.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , непрацюючої, багатодітної, РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 2 ст.184 КУпАП, роз`яснивши вимоги ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України,-

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення від 17.10.2024 року серії ВАД

№ 157426 вбачається, що 22.09.2024 року о 15 год. 30 хв. в АДРЕСА_2 громадянка ОСОБА_1 , будучи матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме син ОСОБА_2 наніс тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за що передбачена відповідальність за

ч. 2 ст.184 КУпАП.

ОСОБА_1 під час розгляду справи провину у вчиненні адміністративного правопорушення заперечила. Пояснила суду, що син в день і час, коли сталася подія перебував разом з нею в дворі біля будинку. ОСОБА_3 живе недалеко від них, однак син його не бив, оскільки весь час був біля неї.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , також підтвердила, що син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в той день приблизно з 12 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. перебував у дворі поруч з матір`ю, нею та її сином, який служить в ЗСУ і прийшов у відпустку, що також бачили й інші сусіди. Нанести тілесні ушкодження ОСОБА_3 не міг. Вказала, що відлучався лише на

5 хв. за весь цей час для того, щоб піти в магазин купити їй води. Також зауважила, що до під`їзду, де мешкає ОСОБА_3 потрібно йти пішки близько 10 хвилин.

Син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що дзвонив до ОСОБА_6 , щоб запитати чи знає де знаходиться зараз батько його друга, тілесних ушкоджень йому не наносив.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністратвиної відповідальності, пояснення свідка ОСОБА_4 , пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Стаття 256 КУпАП встановлює вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а саме: у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

З огляду на викладене, виходячи з аналізу вказаного вище законодавства, при складанні протоколу про адміністративні правопорушення, вказана норма матеріального права застосована не була, оскільки не було конкретизовано, у який спосіб особа, що притягається до адміністративної відповідальності, ухилилася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання своїх неповнолітніх дітей та яких саме обов`язків така особа не виконала, що прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у рішеннях ЄСПЛ (п.109 по справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»), згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Виходячи з положень ст. 8, 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на його користь.

Як зазначено в ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

У свою чергу, протокол про адміністративне правопорушення, визначає межі судового розгляду і є доказом у справі.

ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адмінправопорушення заперечила та пояснила суду, що її син нікому тілесних ушкоджень не завдавав. 22.09.2024 року перебував разом з нею в дворі житлового будинку, що підтверджується поясненнями свідка і самим сином ОСОБА_2 .

На противагу, в матеріалах справи, крім протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 157426 від 17.10.2024 року містяться витяги із бази «Армор» щодо реєстрації подій та опрацювання викликів зі служби «102» від 22.10.2024 року, пояснення та заява потерпілого ОСОБА_3 , пояснення неповнолітнього ОСОБА_2 , відібрані в присутності його матері ОСОБА_1 .

Так, згідно з витягом із бази «Армор» щодо реєстрації події та опрацювання виклику зі служби «102» вбачається, що 22.10.2024 року в 15год. 30 хв. очевидець при виклику поліції повідомила, що поблизу кафе «Нерозливайка» двоє підлітків віком від 16 років наносили тілесні ушкодження невідомому чоловіку після чого з пневматичної зброї здійснили три постріли в спину, даний чоловік піднявся та пішов в приміщення кафе. Підлітки повтікали до дороги, маршрутного таксі №35, супермаркету «Наш край», були одягнуті в кофти сірого кольору та штани чорного кольору. Прибувши за вказаною адресою працівниками поліції було виявлено особу з ознаками тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , котрий повідомив, що до нього зателефонували з невідомого номеру, та попросили вийти на подвір?я будинку, він спустився і повідомив, що двоє невідомих осіб, на вигляд 16-18 років, підбігли до нього збили його з ніг та почали наносити тілесні ушкодження ногами та руками, після чого із одного з балконів жінка почала кричати, чим ймовірно налякала, після чого останні почали тікати, а один з них здійснив 5 пострілів з пневматичної зброї. На місце події прибула швидка медична допомога. Встановлюючи всі обставини події та перевіривши номер телефону, з якого телефонували постраждалому, стало відомо, що номер телефону належить ОСОБА_2 , який прибув на місце події з матір?ю, та його було опитано у присутності матері.

Водночас в заяві від 22.09.2024 року, яка міститься в матеріалах справи,

потерпілий ОСОБА_3 просив не розглядати звернення, що надійшло до служби «102». Крім того, в його поясненнях інформація щодо опису нападників, відсутня.

Згідно пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 , відібраних в присутності матері ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, стало відомо, що він дійсно телефонував до ОСОБА_3 для того, щоб запитати де знаходиться тато його друга Вадима. Останній сказав, що не знає його місце перебування. Після чого ОСОБА_2 відпочивав біля житлового будинку з мамою.

Таким чином, до суду надано дві однотипні групи доказів, а саме, з однієї сторони протокол про адміністративне правопорушення, а з іншої пояснення потерпілого та неповнолітнього ОСОБА_2 , які не доводять, а заперечують факт наявності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали в суду сумніви. Крім того, протокол складений з порушенням ст. 256 КУпАП, про що зазначено раніше.

У справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Так, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява N 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 51 КУпАП стосовно заявниці ЄСПЛ визначив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється лише в межах обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд не наділений правом встановлювати нові обставини правопорушення, які не викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, або самостійно змінювати на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, суть правопорушення, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення. Суд також не має повноважень самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачення, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 , конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому суд не наділений правом встановлювати нові обставини правопорушення, які не викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки по своїй суті протокол містить формулювання обвинувачення у вчиненні правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Однією з обставин, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, є відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

За наведеного, суд приходить до висновку, що підставою для складання протоколу про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 став телефонний дзвінок

ОСОБА_3 її сином, що ним і не заперечується, однак не є достатнім і належним доказом для притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП, оскільки не підтверджує обставини, викладені у протоколі серії ВАД № 157426 від 17.10.2024 року.

Таким чином, перевіривши докази у справі на належність, достатність та допустимість, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що вина

ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, не підтверджена , а відтак провадження у справі підлягає закриттю, за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст. 184, 245, 247, 256, 283, 284 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення № 569/21006/24 стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 184 КУпАП - закрити, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області.

Суддя Н.О. Гордійчук