ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4541/24 Головуючий суддя І інстанції Цибульська С. В.
Провадження № 33/818/1484/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Бондаренка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Бондаренка В.В. на постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 01.07.2024 року о 14:15 год. ОСОБА_1 за адресою: м. Харків, вул. Ігора Муратова, біля буд. 7, керуючи автомобілем «ВАЗ-111830», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, чим порушив п. 12.1 ПДР України, та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді стовпа, який в свою чергу здійснив падіння на припаркований транспортний засіб «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2 , щ спричинило механічні пошкодження та матеріальні збитки, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. На підставі вказаного стосовно ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії АБА № 106625 від 29.07.2024 року.

В своїй апеляційній скарзі захисник Бондаренко В.В. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а був лише пасажиром під час ДТП, а автомобілем керувала ОСОБА_3 . Вважав, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали цієї справи та дійшов помилкового висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

11.11.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання представника потерпілого адвоката Бєлєвцової О.О., яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила розглянути її без участі потерпілого та його представника.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст.ст. 269, 270 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_4 та його представника адвоката Бєлєвцової О.О.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника Бондаренка В.В., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 12.1.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови встановлено, що апелянтом в скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення, рапортах працівників поліції, протоколі огляду місця події, схемі місця ДТП, поясненні потерпілого, поясненнях ОСОБА_1 .

Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 01.07.2024 року керуючи автомобілем не вибрав безпечну швидкість руху та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді стовпу, який в свою чергу здійснив падіння на приватне авто, що спричинило механічні пошкодження та матеріальні збитки.

Належить взяти до уваги, що незважаючи на незгоду із діями працівників поліції під час складення ними протоколу, цей протокол складений уповноваженою державою особою саме за ст. 124 КУпАП і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися до суду із позовом в порядку, визначеному КАС України, а також не зверталися із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва для ініціювання проведення службової перевірки, а також не звертались із скаргами до правоохоронних органів в порядку, передбаченому чинним КПК України, однак мали для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування доводів апелянта з приводу незгоди з відомостями протоколу.

Отже, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно нього, а твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовими рішеннями або висновками компетентних органів.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Поряд з цим в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_1 (арк.15), які він надавав працівникам поліції безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась за його участю. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що «..сьогодні 01.07.2024 року близько 14:15 год. я керуючи автомобілем ВАЗ 111830 ДНЗ НОМЕР_3 в мене відмовили гальма в результаті чого я в`їхав в електроопору після чого я викликав собі швидку. Рухався з боку провулок Золочівський в бік вул Ігоря Муратова буд. 7. Керував авто в стані алкогольного сп`яніння».

Оцінюючи ці пояснення, вбачається, що ОСОБА_1 визнавав, що саме він керував автомобілем та не вказував на будь-яких інших осіб, які, нібито, перебували за кермом.

Поряд з цим, відповідно до відомостей рапорту помічника чергового ВП № 2 ХРУП№ 3 ГУНП в Харківській області Віженко О.В. (арк. 17) вбачається, що 01.07.2024 року о 15:09 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 01.07.2024 року о 15:09 за адресою: Холодногірський район, м. Харків, вул. Ігоря Муратова, буд. 7, Начальник КП Міськсвітло повідомив, повалено електроопору, перекрито дорогу. Наявні сліди ДТП, сліди крові на дорозі. Обставини не відомі. Учасники відсутні. Авто, яке здійснило зіткнення із опорою НОМЕР_3 лада калина блакитно-сірого кольору, в авто ввімкнена музика. Також постраждало припарковане авто НОМЕР_2 кіа ріо біла, на яке впала опора на багажник, пошкоджено також заднє скло, в багажнику рюкзак захисного кольору. Заявник: ОСОБА_5 . По приїзду на місце події слідчо-оперативна група було встановлено факт ДТП, а саме виїзд автомобіля ВА№ 111830 р.н. НОМЕР_3 під керуванням невстановленого водія здійснив виїзд на електроопору, внаслідок чого відбулось падіння стовпа на припаркований автомобіль КІА, р.н. НОМЕР_2 , в якому нікого не було. Проведеними заходами встановлено, що з вказаної адреси до ХМКЛШМНД було доставлено ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , які не дочекавшись отримання медичної допомоги залишили медичний заклад. Було забезпечено місце події, сповіщено ЧЧ Купол. Виклик СОГ по ДТП ЄО 90333102 ч.1 ст. 130 КУпАП, Результат огляду 1,48 проміле. Водій ОСОБА_1 відсторонено від керування. Під час оформлення та проведення огляду на місце події прибув ОСОБА_1 з характерними ознаками алкогольного сп`яніння, запах, порушення мовлення. Крім того на місце повернулася пасажирка автомобіля ОСОБА_7 без видимих тілесних ушкоджень.

Тобто на місці події працівники поліції встановили, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 .

Крім того, з відомостей цього ж рапорту, а також рапорту слідчого СУ ГУНП в Харківській області (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримав ЗЧМТ, СГМ, рвана рана правої скроні.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що він саме під час ДТП вдарився правою частиною голови об лобове скло.

Відповідно до відомостей фотознімків автомобіля (арк. 62-66) вбачається, що на лобовому склі має місце слід від удару, який, вочевидь, був здійснений зсередини автомобіля.

ОСОБА_1 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснював, що ані він, ані ОСОБА_6 не були пристебнути пасками безпеки, а також підтвердив, що це слід, який залишився від удару його голови в лобове скло безпосередньо в момент ДТП.

Також з цих світлин, які містяться в матеріалах справи (арк. 11) вбачається, що автомобіль контактував зі стовпом правою передньою частиною, що узгоджується з отриманими ОСОБА_1 ушкодженнями голови саме з правої її сторони.

Оцінюючі такі відомості, поза розумним сумнівом, вбачається, що ОСОБА_8 під час ДТП перебував на водійському сидінні не пристебнутий пасками безпеки, та в момент зіткнення автомобіля зі стовпом ОСОБА_1 своєю головою контактував з лобовим склом у місці, яке розташоване праворуч від водійського місця, від чого залишились відповідні сліди на цьому склі.

Також, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 просив долучити та оглянути в судовому засіданні відеозапис події зва його участю, безпосередньо після ДТП.

Суд апеляційної інстанції задовольнив це клопотання сторони захисту, долучили та оглянули відеозапис.

З цього відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що саме він керував автомобілем та не впорався з керуванням і допустив наїзд на перешкоду.

Також з відомостей цього відеозапису вбачається, що на місці пригоди перебуває ОСОБА_6 , яка не заявляла будь-яких клопотань, в тому числі, не вказувала на те, що вона керувала автомобілем.

Оцінюючі ці відомості суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що поза розумним сумнівом автомобілем керував ОСОБА_1 та порушуючи вимоги ПДР України здійснив наїзд на перешкоду, а його твердження про те, що він не керував автомобілем суд апеляційної інстанції розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення ним відповідальності.

Крім того, в своїх письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надав працівникам поліції безпосередньо на місці події, він зазначав, що швидку допомогу він себе викликав самостійно. Проте, в письмових поясненнях, які ОСОБА_1 надавав суду першої інстнції, він зазначав, що швидку медичну допомогу викликала ОСОБА_6 .

Такі пояснення є суперечливими, та свідчать про те, що показання ОСОБА_1 щодо обставин події не є послідовними, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме письмові пояснення ОСОБА_1 , які він надавав працівникам поліції на місці пригоди, заслуговують на увагу, оскільки саме вони узгоджуються з іншими фактичними відомостями, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керуючи автомобілем, здійснив наїзд на перешкоду, чим порушив вимоги певних пунктів ПДР України.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Отже, аналізуючи вимоги цього пункту ПДР, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем, повинен був врахувати дорожню обстановку, а саме вибрати безпечну швидкість руху, врахувати наявність перешкоди та мати змогу безпечно керувати автомобілем, чого він не зробив, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд дійшов висновку, що визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, які походять з офіційних джерел та надав ним належну правову оцінку.

Таким чином, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції ані ОСОБА_1 , ані його захисником не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.12.1 Правил дорожнього руху України та притягнуто його за ст. 124 КУпАП до відповідальності, отже посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Бондаренка В.В. залишити без задоволення.

Постанову судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков