Справа № 509/2928/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року суддя Овідіопольського районного суду Козирський Є.С., розглянувши матеріали, які надійшли від Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

В протоколі про адміністративне правопорушення від 11.04.2024 року серії ААД № 478858 зазначено, що 11.04.2024 року о 20:30год. в Одеській обл., Одеський р-н., с. Нова Долина, вул. Крупської, 2/8Д водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf », н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та від проходження огляду у встановленому законом порядку у медичному закладі відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Захисник ОСОБА_1 адвокат Станков С.С. надав заяву про розгляд справи без їх участі.

Крім того, надав суду клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 складено з грубими порушення чинного законодавства, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні відомості про зупинку транспортного засобу під його керуванням; відео докази керування транспортним засобом саме ним відсутні. Дійсно, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, так як він не керував транспортним засобом, тобто не був водім, а відповідно до норм чинного законодавства не зобов`язаний був виконувати вимоги інспектора поліції щодо проходження медичного огляду на стан сп`яніння та проходити такий огляд. Щодо пояснень свідків про те, що нібито ОСОБА_1 був водієм, то вважає ці пояснення неналежними та недостовірними доказами виходячи з наступного.

Так між особами, які в тому числі виступають свідками, які перебували в автомобілі БМВ н.з. НОМЕР_2 , а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та особами, які перебували в автомобілі «Volkswagen Golf », н/з НОМЕР_1 стався конфлікт та у відношенні цих осіб свідком ОСОБА_3 було застосовано до них спец засіб (перцевий балон). На фоні такої дії даного свідка й почався конфлікт, погрози та сутичка між усіма учасниками, в тому числі й ОСОБА_1 , який постраждав від таких незаконних дій свідка ОСОБА_3 . На відеозаписах чітко встановлено, що окрім ОСОБА_1 там були присутні й інші учасники, але дана важлива обставина була залишена поза увагою самимі інспекторами поліції. Тобто інспектором поліції не було встановлено такої важливої обставини, як те, хто ж був саме за кермом ТЗ. При цьому, пояснення ОСОБА_1 про те, що він не був водієм та не керував ТЗ були проігноровані інспекторами поліції. Більш того, обставини події які трапилися о 20:30год. в протоколі описуються інспектором ОСОБА_4 о 22:30 год лише посилаючись на пояснення заінтересованих та упереджених свідків, у яких виник конфлікт саме з ОСОБА_1 та відносно якого й було застосовано свідком ОСОБА_3 перцевого балону. Тобто, в даному випадку показання свідків про те, що ОСОБА_1 був водієм ТЗ є упередженими та безпідставними, так як на тлі виниклого конфлікту між свідками та ОСОБА_1 свідок вказала саме на ОСОБА_1 з метою його дискредитації.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить таких висновків.

Частиною першою статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З аналізу диспозиції даної норми вбачається, що для встановлення складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, необхідно установити наявність таких обставин: 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення в даному випадку є об`єкт правопорушення суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах; об`єктивна сторона правопорушення перебування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння особи, яка керує транспортним засобом; суб`єкт адміністративного правопорушення - спеціальний, тобто водії транспортних засобів, інші особи, що керували транспортними засобами.

Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Пункт 1.10 ПДР України містить визначення водія, відповідно до якого водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що відповідальність за статтею 130КпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника, який проводять згідно з Інструкцією про порядок направлення громадян для огляду на стан сп`яніння в заклади охорони здоров`я та проведення огляду з використанням технічних засобів. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння встановлений статтею 266 КУпАП України, якою передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Таким чином, обов`язок проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння стосується тільки водія, тобто особи, яка здійснює управління транспортним засобом.

Інспектор поліції в своєму рапорті зазначив, що під час несення служби у складі патрулю «Балагур 158» на електронний пристрій надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: Одеська обл., с. Нова Долина, порушення ПДР. Прибувши на місце було виявлено заявника ОСОБА_2 , яка й повідомила про конфлікт, який стався між особами, які перебували в транспортному засобі БМВ д.н.з. НОМЕР_2 та «Volkswagen», н/з НОМЕР_1 та що нібито одним з осіб з яким був конфлікт є ОСОБА_1 та який нібито керував ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. Підійшовши до ОСОБА_1 працівниками поліції було повідомлено свої посаду, звання, прізвища, та пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та було надано прохання роз`яснити про дану ситуацію. При спілкуванні з ОСОБА_1 ними було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей. Після повідомлення йому виявлених ознак, ОСОБА_1 почав поводити себе агресивно, намагався піти з місця події, на зауваження не реагував, та працівниками поліції було прийнято рішення про доставлення його до відділу поліції для складання адміністративних матеріалів. В подальшому на гр.. ОСОБА_1 було складено проткало про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАп.

Тобто, протокол був складений на підставі пояснень свідків та відмови ОСОБА_1 від проходження на стан сп`яніння у встановленому порядку, а сам факт керування ОСОБА_1 автомобілем інспектор не бачив.

Положеннями статті 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на доказ доведеності вини ОСОБА_1 у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння інспектор посилається на відео, долучене до матеріалів справи.

Суд не приймає як доказ по справі відеозапис записаний на DVD диск з огляду на наступне:

Початок фіксації події, яка відбулась 11.04.2024 року працівниками патрульної поліції ведеться з моменту коли працівники поліції під`їжджають до місця події, де стався конфлікт. На вказаному відеозаписі зафіксовано сам конфлікт між особами, які перебували в автомобілі БМВ н.з. НОМЕР_2 , а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, який не перебуває за кермом автомобіля, а стоїть на вулиці, транспортний засіб не здійснює будь-якого руху та припаркований біля узбіччя.

На DVD диску відсутні будь-які відео файли, які фіксували б факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом «Volkswagen Golf », н/з НОМЕР_1 , факт того, що вказаний автомобіль рухався, переслідувався поліцейськими та був зупинений.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказані свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Суд викликав в судові засідання вказаних свідків, для допиту в судовому засіданні, однак в судові засідання вони не з`являлися.

Також суд піддає обґрунтованому сумніву об`єктивність та правильність обставин, викладених в письмових поясненнях свідків, у зв`язку з відсутністю можливості з`ясувати інші обставини справи, допитавши свідків.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Таким чином, фактичних обставин того, що особа, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення 11.04.2024р. о 20:30год. керував автомобілем судом не встановлено.

Дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що переконливі та беззаперечні докази на підтвердження вчинення поза розумним сумнівом ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3 839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний єдиним та беззаперечним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути доведені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у їх сукупності, та не викликали сумніви.

Встановлені вище факти відповідно до статті 62 Конституції України повинні тлумачитись судом на користь ОСОБА_1 які не дають суду достатніх підстав дійти висновку про те, що дії останнього містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Так, у своїй Постанові від 08 липня 2020 року Верховний Суд у справі 463/1352/16-а вказав, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення покладено на суб`єкта владних повноважень.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Згідно з вимогами частини другої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» (рішення від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення прав захисту (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має право захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу осіб, що притягується до відповідальності є ключовими поняттями для демократичної концепції судового розгляду.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії, а згідно з частиною другою статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.

Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.

Зазначене узгоджується і з прецедентною практикою ЄСПЛ, відповідно до якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), пункт 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Спираючись на положення частини першої статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також на практику Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 р., заява №36673/04), «Карелін проти Росії»(заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) суд, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Водночас, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Склад правопорушення це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу загалом.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно з якими, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В матеріалах справи відсутні допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння відповідно до обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, а тому недоведеним є факт, що ОСОБА_1 є суб`єктом відповідальності за вказане в протоколі правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння без підтвердження факту, що останній керував транспортним засобом з явними ознаками такого сп`яніння, не утворюють склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 284 КУпАП при наявності обставин, передбачених статтею 247 КУпАП виноситься постанова про закриття справи.

Встановивши порушення вимог КУпАП, відсутності доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, виходячи з загальних засад правосуддя, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, за тієї умови, що суддя не має компетенції самостійно збирати докази, суд вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 130,247,276-284 КУпАП, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя:Козирський Є. С.