Справа № 302/1563/24
Провадження № 3/302/693/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2024 с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Ланчинського В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку адміністративний матеріал (протокол серії ЗхРУ №137494 від 16.10.2024), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с.Погарщина Лохвицького району Полтавської області, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працюючого, навчається на 1-му курсі Полтавського державного аграрного університету, за спеціальністю «Галузеве машинобудування», денна форма навчання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , моб. тел: НОМЕР_2 , за ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 137494 від 16.10.2024 року, складеного інспектором прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 вбачається, що 16 жовтня 2024, близько 13-00 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого прикордонного району (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон. Та як зазначено у вказаному протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він разом зі своїми друзями ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виїхали до м.Львів з метою придбання автомобіля для бабусі ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . Його допомога полягала у виявленні технічних недоліків, якщо такі є у автомобілі, який придбавали. 15.10.2024 року ОСОБА_9 придбав автомобіль «Рено» білого кольору, про що він уклав відповідний договір купівлі-продажу за дорученням від ОСОБА_8 та залишили автомобіль в селі Долина. На наступний день вирішили прогулятися по Синевирському парку, а потів вже повертатися додому, на Полтавщину. Коли проїжджали блок пост в с.Торунь, їх зупинили працівники поліції та представники РТЦК та СП, попросили у всіх документи. Вони надали документи, що посвідчують їх особи. Зокрема, він ( ОСОБА_10 ) пред`явив документ через додаток «Дія», також він мав оновленні дані по військовому обліку, які також пред`явив та зауважень з цього приводу у представників РТЦК не було. Далі підійшли працівники прикордонної служби, посадили усіх трьох в автомобіль та відвезли на відстань близько 100 км у прикордонний пункт «Яблунівка». На запитання представників прикордонної служби, він пояснював, що жодного наміру перетинати кордон не мав, вказував на мету перебування на Закарпатті Однак, його пояснення до уваги не було прийнято та представниками прикордонної служби складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, з яким він не був згідний, про що зазначив у самому протоколі. Викладені у протоколі фактичні обставини заперечував. Просить закрити провадження у даній справі за відсутністю в його діях складу та події інкримінованого правопорушення.

В судовому засіданні захисник - адвокат Ланчинський В.І. просить закрити провадження у даній справі відносно ОСОБА_11 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на те, що в діях його підзахисного ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, вказуючи про те, що ОСОБА_1 незаконно притягується до адміністративної відповідальності, так як в його діях відсутні будь-які неправомірні дії. ОСОБА_1 не мав жодного наміру незаконного перетину державного кордону з України поза пунктом пропуску, та такі звинувачення, пред`явлені ОСОБА_1 , вважає безпідставними. В судовому зсіданні захисник ОСОБА_12 підтримав свою позицію про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП та просить клопотання задовольнити за наведеними у ньому обґрунтуваннями. Також зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, матеріали справи не містять, захисник просить закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Повно та всебічного дослідивши матеріали справи №302/1563/24, вислухавши в судовому засіданні показання ОСОБА_1 , позицію його захисника - адвоката Ланчинський В.І., суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Постановою КМУ № 1194 від 03.08.1998 року із змінами і доповненнями передбачено, що Хустський район Закарпатської області є контрольованим прикордонним районом.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга - це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини першої статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України» перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ №137494, 16.10.2024 року, о 13-00 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого прикордонного району (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який спільно з громадянином України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон. Та як зазначено у вказаному протоколі, своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Суд вважає вищезазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог статті 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_10 інкримінованого йому діяння, безпосередньо не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості.

Також, із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається, якими саме діями ОСОБА_10 вчинив незаконну спробу перетину державного кордону.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_10 було затримано в межах контрольованого району на ок. н.п. Торунь (територія Міжгірської селищної громади Хустського району Закарпатської області), який разом з громадянами України ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб.

При цьому суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_10 вчинено спробу його перетину та з використанням яких засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України на околиці села Торунь, яке знаходиться на відстані близько 100 км від кордону України з Румунією і на території Міжгірської селищної громади Закарпатської області не має пропускних пунктів прикордонного режиму.

Водночас, суд зауважує на тому, що матеріали справи не містять схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення, пояснення інших осіб у групі із якими, згідно протоколу притягуваний вчинив спробу незаконного перетину кордону, у справі відсутні, речових доказів чи взагалі будь-яких інших доказів, які б не суб`єктивно (на розсуд суб`єкта складання протоколу), а об`єктивно вказували на умисел та вчинення ОСОБА_10 дій, спрямованих на перетин кордону, що ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Довідка про результати затримання, за відсутності інших доказів, також не є належним доказом вчинення ОСОБА_10 інкримінованих дій, оскільки як вбачається з її змісту, обставини, зазначені в ній, були встановлені в ході опитувань ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , тоді як до матеріалів справи не долучено письмових пояснень вказаних осіб, які б підтверджували зазначені в ній обставини, довідка підписана лише службовими особами прикордонного загону, Старшим офіцером ОСОБА_13 (а.с.7).

До того ж, як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_10 висловлював незгоду з протоколом та вказував, що з протоколом не погоджується.

З огляду на вищевказане, суд не приймає як доказ на підтвердження наявності в діях ОСОБА_10 складу інкримінованого адміністративного правопорушення, довідку про результати затримання від 16.10.2024 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність в діях ОСОБА_10 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 204-1 КУпАП за тими обставинами, які викладені у протоколі, не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-які посилання або інші відомості які б вказували на те, що ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Водночас, суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій були б зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, подальший маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 (а.с.4); протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 16.10.2024 року (а.с.5); пояснення інспектора прикордонної служби ОСОБА_14 від 16.10.2024 (а.с.6), довідки про результати затримання 3-х громадян України на ділянці впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.7), світлокопії паспорту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.10-11).

З наданих суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано жодного належного доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності адміністративного правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у положеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 п.1 ч.1 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.204-1 ч.2, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя -

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО