Провадження № 3/643/3484/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Крівцов Д.А., розглянувши адміністративний матеріал, який надійшов від Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який, проживає за адресою: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Опис обставин, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 128197 від 13.09.2024, водій ОСОБА_1 12.09.2024 року о 23-16 год. керував транспортним засобом «ЗАЗ Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля буд. 63 по вул. Гвардійців-Ширинінців у м. Харкові, будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом від 11.03.2020, провадження № 29171742 від 21.09.2011, чим порушив норми ст. 15 Закону України «Про дорожній рух».

Кваліфікація згідно з протоколом про адміністративне правопорушення

Вказані дії ОСОБА_2 кваліфіковані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Позиція учасників справи

ОСОБА_1 в судовому засіданні 28.10.2024 вину не визнав. Показав, що не був обізнаний із встановленими відносно нього обмеженнями. Зазначив, що у його посвідченні водія в застосунку «Дія» були відсутні будь-які записи про наявність вказаних вище обмежень.

Застосовне законодавства та релевантна судова практика

Частиною 3 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантований розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд з прав людини в остаточному рішенні від 06.06.2018 року у справі «Михайлова проти України» зазначав, що в ситуації, коли суд за відсутності прокурора та особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, вимушений взяти на себе функцію пред`явлення та, що є більш важливим, нести тягар підтримки обвинувачення під час усного розгляду справи, можуть виникнути сумніви в наявності достатніх гарантій, здатних усунути обґрунтовані сумніви щодо негативного впливу такого процесу на безсторонність суду.

В інших справах, у яких ЄСПЛ оцінив відсутність у судовому процесі сторони обвинувачення як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, національні суди допитували осіб, яких притягували до адміністративної відповідальності, а також із власної ініціативи викликали і допитували свідків. У результаті зазначених самостійних дій судові органи отримували додаткові докази, які використовували на обґрунтування своїх висновків про винуватість заявників у вчиненні адміністративних правопорушень (рішення у справах: «Карєлін проти росії» (Karelin v. Russia) від 20 вересня 2016 року, заява № 926/08, пункт 16; «Озеров проти росії» (Ozerov v. Russia), № 64962/01, пункт 53; «Кривошапкін проти росії» (Krivoshapkin v. Russia) від 27 січня 2011 року, заява № 42224/02, пункти 44, 45). Цим самим суди фактично перебирали на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 208/712/19).

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

В ситуаціях, коли нормами КУпАП чітко не врегульовано ті чи інші питання, суди відповідно до усталеної судової практики, яка ґрунтується на системному аналізі міжнародних актів з урахуванням рішень Конституційного Суду України, в певних випадках вправі застосовувати принцип аналогії закону. У цьому випадку найбільш близьким до адміністративно-деліктної галузі права є кримінальне процесуальне законодавство (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 263/10894/2020).

Правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, виходячи з критеріїв Енгеля (Engel and Others v. the Netherlands, рішення 8 червня 1976 року, заяви №№ 5100/71; 5101/71; 5102/71; 5354/72; 5370/72), відноситься до «кримінальних» у розумінні ЄСПЛ.

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Зміст стандарту доказування «поза розумним сумнівом» розкритий у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к, від 08.10.2019 у справі № 195/1563/16-к, від 21.01.2020 у справі № 754/17019/17, від 16.09.2020 у справі № 760/23459/17, від 02.12.2022 у справі № 758/1780/17, від 29.11.2022 у справі № 693/1546/14-к, згідно яких такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Суду на підтвердження вини ОСОБА_1 надані наступні докази:

- протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 128197 від 13.09.2024;

- довідка про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія;

- СД-диск із відеозаписом;

- копія постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, снаряджених гумовими кулями чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 16.03.2018 у ВП № 29171742, винесена відносно ОСОБА_1 . головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Під час дослідження копії постанови судом встановлено, що вказаний документ наданий не в повному обсязі, оскільки, як вбачається, нижня частина документа на копії не відображена;

- рапорт співробітника поліції, згідно з яким ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин.

Інших доказів суду не надано.

Виходячи з вказаної вище практики Європейського суду з прав людини, Великої Палати Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, суд у даній справі позбавлений права за власною ініціативою збирати докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 , оскільки в такому випадку суд фактично перебиратиме на себе функцію прокурора щодо доведення обвинувачення.

Оцінюючи надані докази, суд керується таким.

З вказаної вище постанови державного виконавця від 16.03.2018 вбачається, що ОСОБА_1 обмежений не у праві керування транспортними засобами, а у праві користування мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, снаряджених гумовими кулями чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Рапорт працівника поліції, в якому зазначено на встановленні відносно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами з посиланням на інформацію з бази ІНПП, суд не може визнати належним, допустимим та достатнім доказом, яким може підтверджуватись вказана обставина.

Крім того, склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, характеризується умисною формою вини, згідно якої особа повинна усвідомлювати, що, будучи тимчасово обмеженою у праві керування транспортними засобами, умисно продовжує керувати транспортним засобом.

Таким чином, в даній категорії справи суд у тому числі зобов`язаний перевірити факт обізнаності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про наявність постанови державного виконавця відносно обмеження її у праві керування транспортними засобами.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про встановлення відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, навіть якщо такі обмеження і встановлювались, матеріали справи не містять (доказів направлення йому відповідної постанови державного виконавця, особистого отримання зазначеної постанови тощо).

Згідно з відеозаписом під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 посилався на відсутність у нього вказаних обмежень та на підтвердження вказаної обставини демонстрував працівниками поліції відповідну інформацію із застосунку «Дія».

За відсутності доказів обізнаності ОСОБА_1 про встановлення відносно нього обмеження у праві керування транспортними засобами, навіть якщо такі обмеження і були встановлені, суд позбавлений можливості поза розумним сумнівом встановити наявність у ОСОБА_1 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, а відтак встановити поза розумним сумнівом наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Виниклі сумніви щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд, керуючись принципом презумпції невинуватості, тлумачить на користь ОСОБА_1 та приходить до висновку щодо недоведеності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права в даній категорії справ висловлені, зокрема, в постановах Запорізького апеляційного суду від 02.10.2020 року в справі № 335/5116/20, Сумського апеляційного суду від 12.12.2019 року в справі № 615/1362/19, Київського апеляційного суду від 22.05.2020 року в справі № 752/25315/19, Київського апеляційного суду від 14.05.2020 року в справі № 359/11318/19, Полтавського апеляційного суду від 04.10.2019 року в справі № 552/2636/19, Дніпровського апеляційного суду від 18.08.2020 року в справі № 210/2195/20, Київського апеляційного суду від 09.07.2020 року в справі № 759/17071/19.

Враховуючи вищенаведене, суд закриває провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. 248-249, 279, 283-284 КУпАП

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Суддя Д.А. Крівцов