Справа № 457/2052/24
провадження №3/457/799/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Василюк Т.В., розглянувши матеріали справи, які надійшли від ВП №2 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 03.11.2024 року о 23 год. 00 хв. перебуваючи у приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно громадянки ОСОБА_2 , з якою мають спільну дитину, а саме: ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Правопорушник у судове засідання не з`явився, проте на адресу суду надіслав заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, вину у вчиненому адміністративному правопорушенні визнав та зазначив, що з дружиною вони примирилися та більше подібних фактів допускати не буде.

Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення встановлено, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши обставини вчиненого адміністративного правопорушення, докази, які містяться в матеріалах справи на предмет їх належності, достатності та допустимості, за результатами чого суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчиненнядомашнього насильства, насильства за ознакою статті, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення такого припису.

Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Відповідно до п.п. 3, 14, 17 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидіюдомашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (неперебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнєнасильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такідії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2671-VIII від 17.01.2019, ВВР, 2019, № 18, ст.73, № 2849-IX від 13.12.2022, № 3022-IX від 10.04.2023 оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать в тому числі і суди.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При розгляді встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 372416 від 04 листопада 2024 року, 03.11.2024 року о 23 год. 00 хв. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою (а.с. 3).

Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

З протоколу вбачається, що зазначені дії ОСОБА_1 полягали у тому, що він ображав свою співмешканку нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, залякував та принижував, чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю.

Отже, в протоколі розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема вказано ознаку правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, а саме вчинене насильство психологічного характеру, що могло завдати шкоди її здоров`ю.

Даний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.

За змістом частин 3, 4 ст. 256 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно ч. 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення правопорушник підписав його. Будь-яких зауважень щодо його змісту чи клопотань останній не заявляв. Права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП йому були роз`яснені. Другий примірник протоколу про адміністративне правопорушення отримав 04 листопада 2024 року, про що свідчить підпис останнього.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру відносно співмешканки, а саме образи нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою, залякування та приниження повністю доведена зібраними у справі доказами.

З реєстрації проведеної старшим інспектором черговим ЧЧ ВнП Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області В.Я. Охнюком вбачається, що 03 листопада 2024 року о 23:14 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою район м. Трускавець по бульвару Юрія Дрогобича, 1, готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », заявниця повідомила про домашнє насильство зі сторони чоловіка, очікує на рецепції, дитина залишилась в номері (а.с. 4).

Відповідно до рапорту поліцейського СРПП ВП №2 В.Панаса від 04 листопада 2024 року, прибувши на місце виклику було виявлено, що громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 , що виражалося в нецензурній лайці її сторону, приниженні, погрозах фізичною розправою, що могло завдати психічної шкоди. Дії громадянина ОСОБА_1 принижували честь та гідність громадянки ОСОБА_2 ( а.с.9).

Згідно із заявою від 03 листопада 2024 року, ОСОБА_2 просить прийняти міри до її співмешканця ОСОБА_1 , який вчинив відносно неї домашнє насильство, яке відбувається неодноразово (а.с.5).

В матеріалах справи є форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 04 листопада 2024 року складеної працівником поліції відносно потерпілої особи, працівником поліції визначено високий рівень небезпеки. Зокрема встеновлено, що кривдник погрожував вбити постраждалу особу, кривдник залякував постраждалу та ін. (а. с.6-7).

Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Домашнє насильство з боку правопорушника до потерпілої проявлялось у формі образ нецензурною лайкою, приниженні, погрозах фізичною розправою, що могло завдати шкоди її психічному здоров`ю. Дані обставини, окрім наданих суду письмових пояснень ОСОБА_1 , підтверджуються сукупністю доказів, які містяться в матеріалах справи: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 372416 від 04.11.2024 року, електронним рапортом серії ЄО № 4111 від 03.11.2024 року, заявою ОСОБА_2 від 03.11.2024 року, поясненням ОСОБА_1 від 04.11.2024 року, формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та рапортом поліцейського СРПП ВП №2 В.Панаса.

Дані дії мають ознаки домашнього насильства, яке істотно принижує честь і гідність постраждалої ОСОБА_2 , що є найвищою цінністю, як в міжнародній системі людських прав, так і в національній системі.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 173-2 КУпАП є розповсюдженою формою порушення прав людини. Особливістю такого насильства є те, що воно вчиняється одним з близьких осіб подружжя та яке має циклічний і наростаючий характер, що може проявитися в інших суспільно небезпечних формах.

Суд вважає, що обов`язком держави є належне реагування на такі випадки для запобігання більш небезпечних діянь, які вчиняються в родині.

В рішенні European Court of HumanRights «Opuz v. Turkey» (№ 33401/02) від 09 червня 2009 року встановлено, що згідно з відповідними нормами і принципами міжнародного права, які визнані переважною більшістю країн, невиконання, навіть ненавмисне, державами їхнього обов`язку захищати жінок від домашнього насильства розглядається як порушення права останніх на рівний захист з боку закону.

Встановлено, що ст. 3 у поєднанні зі ст. 1 Європейської конвенції про захист прав людини вимагається від держав вживати заходи з метою забезпечення того, щоб приватні особи не піддавались катуванням, нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, включаючи таке жорстоке поводження з боку приватних осіб.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки він вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, що виразились в образах, приниженні та погрозах відносно співмешканки, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

У відповідності до ст. 23 КУпАП метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, тому з правопорушника необхідно стягнути в користь держави судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 173-2 ч. 1, 221, 283-287, 289 КУпАП, п.5, ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя, -

п о с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі несплати штрафу впродовж 15 днів з дня вручення копії постанови, у ході примусового виконання постанови суду відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф буде стягуватися у подвійному розмірі.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві /м.Київ/ 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA 0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, призначення платежу 101; судовий збір) 605 грн. (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду впродовж 10 днів з дня її винесення.

Суддя: Т. В. Василюк