Справа № 446/445/24 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 33/811/777/24 Доповідач: Маліновська-Микич О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року суддя Львівського апеляційного суду Маліновська-Микич О.В., з участю представника ОСОБА_1 адвоката Дасюка Р.С., розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дасюка Р.С. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 березня 2024 року,

встановив:

постановою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 березня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на один рік. Вирішено питання із судовим збором.

Відповідно до постанови, 12.02.2024 о 03:05 год., на 502 км автодороги Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився в Буській ЦРЛ. Результат огляду0,41 проміле.

На таку постанову представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу і клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Просить поновити строк апеляційного оскарження, скасувати постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 березня 2024 року щодо ОСОБА_1 зв`язку із відсутністю у його діях події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку покликається на те, що розгляд справи було призначено на 29 вересня 2024 року, а 28 вересня 2024 він подав клопотання про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у невідкладних слідчих діях. Таке клопотання суд до уваги не взяв і розглянув справу, про що адвокату стало відомо 11 квітня 2024 року, де було офіційно оприлюднено оскаржувану постанову.

В обґрунтування апеляційних вимог стверджує, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Зазначає, що з боку працівників патрульної поліції мали місце порушення норм закону, зокрема щодо законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , ознак алкогольного сп`яніння названо не було, не було складено та не вручено ОСОБА_1 направлення на огляд на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я.

Стверджує про те, що мали місце значні порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735. Зокрема, у матеріалах справи відсутній роздруківка з приладу «Алкофор», щодо кількості виявленого алкоголю; у висновку відсутній підпис обстежуваної особи про ознайомлення з його результатами; а копія акту медичного огляду, у матеріалах справи відсутня; відсутні документи, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився уповноваженим лікарем, який пройшов тематичне удосконалення, а отже складену ним документи, на думку апелянта, є недопустимими доказами.

Наголошує, що в оскаржуваній постанові проігноровано клопотання сторони захисту від 28 березня 2024 року про відкладення судового засідання та про витребування додаткових доказів.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Дасюка Р.С. про задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, в таких наявна заява про відкладення розгляду справи від 28 березня 2024 року (а.с.17), в якій представник ОСОБА_1 клопотав про витребування з КНП БМР «Буська центральна районна лікарня» медичні документи, за результатами огляду ОСОБА_1 12 лютого 2024 року і просив відкласти судове засідання, через зайнятість у невідкладних слідчих діях.

Всупереч згаданому клопотанні суд першої інстанції 29 березня 2024 року виніс оскаржувану постанову чим позбавив ОСОБА_1 можливості реалізувати в суді передбачені законом (ст. 268 КУпАП) права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката, надавати пояснення, надавати докази тощо.

На думку суду апеляційної інстанції, вищенаведене є порушенням не тільки процесуального закону, а й вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо забезпечення рівності та змагальності сторін, що випливає із практики Європейського Суду з прав людини ( Рішення у справах «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року (заява № 7460/03),«Гурепка проти України» від 08 липня2010 року (заява № 38789/04) «Лучанінова проти України» від 09 вересня 2011 року (заява №16347/02) та ін.) Зокрема, у справі «Гурепка проти України», заявник за аналогічних обставин стверджував, що його було позбавлено можливості особисто брати участь у розгляді своєї справи. Суд у цій справі нагадував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідно до ст.245 КУпАП під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності із законом. Вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП встановлено, що при підготовці до розгляду справи суд вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, а при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено правопорушення та чи винна особа в його вчиненні.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що зазначених вимог закону суд першої інстанції, вирішуючи питання про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП не дотримався.

Як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КупАП суд першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №508413 від 12 лютого 2024 року; висновок №28 від 12 лютого 2024 року; відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

Вказані докази апеляційний суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, виходячи із наступного.

Згідно із ст.266 КУпАП, вимог «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок) та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння бо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція), особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог ст.266 КУпАП, та висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог Інструкції, вважаються недійсними.

При апеляційному розгляді встановлено порушення працівниками патрульної поліції згаданих законодавчих вимог.

Так, відповідно п.12 розділу 3 Інструкції предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.

Разом з тим, із оглянутого апеляційним судом відеозапису, вбачається, що ОСОБА_1 , будучи в медичному закладі, здійснив продування приладу «Алкофор» з результами якого не погоджувався та наполягав на здачі біологічного матеріалу, однак йому відмовили у такому праві

Відтак, здійснюючи огляд особи на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 медичним закладом не було забезпечено належне виконання Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року, яка передбачає альтернативу здачі особою біологічного середовища для здійснення дослідження, відмінного від видихуваного повітря.

Отже, апеляційним судом встановлено, що дані, які містяться у медичному висновку №28 від 12 лютого 2024 року, складеному за результатами медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, отримані із істотним порушенням вимог чинного законодавства, а отже не можуть вважатися такими, що одержані законним шляхом, є неналежним і недопустимим доказом.

Крім того апеляційний суду звертає увагу, що записи внесені до акту медичного огляду №28 від 12 лютого 2024 року у порушення вимог п.18 розділу 3 Інструкції є не розбірливими, відтак нечитабельними, роздруківка із приладу «Алкофор», на результат якої посилається лікар у висновку №28 від 12 лютого 2024 року у матеріалах справи відсутня.

У порушення вимог п.17 та п.20 розділу 3 Інструкції зміст висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння йому не повідомили, другого примірника висновку не видали.

Згідно вимог до п.2 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1026 від 18 грудня 2018 року, включення відео реєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відео реєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відео реєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки».

Із оглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що такий, у порушення вимог Інструкції, не є безперервним, є уривчастий, не відтворює повністю обставини події, є непослідовним, та незрозумілим, не фіксує усі обставини події, а отже не може бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні.

Враховуючи зазначені порушення, які суд першої інстанції не взяв до уваги в своєму рішенні, а також те, що в силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом допустимими та достовірними доказами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу адвоката Дасюка Романа Станіславовича в інтересах ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 29 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.МАЛІНОВСЬКА - МИКИЧ