Справа № 946/7129/24
Провадження № 3/946/2656/24
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2024 року м. Ізмаїл

Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Бальжик О.І., за участю секретаря Богдан А.А., адвоката Война А.А., розглянувши матеріали, які надійшли з Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, у відношенні:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин Вінницької області, громадянина України, начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-15 КУпАП,-

В С Т А Н О В И Л А:

І. Суть протоколу про адміністративне правопорушення

1.1. Згідно наданих матеріалів, підполковник ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, перебуваючи у період з 27.10.2023 по 15.02.2024, в подальшому з 19.02.2024 по 04.03.2024, в подальшому з 18.03.2024 по 03.04.2024, в подальшому з 09.04.2024 по 20.05.2024 та з 24.05.2024 по 30.05.2024 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі - т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ), який розташований в АДРЕСА_2 , діючи протиправно, недбало ставлячись до військової служби, в умовах особливого періоду, на порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 17, 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пп.7 п.2 розділу III Інструкції з організації та порядку дії за рівнями терористичних загроз, затвердженої наказом Міністерства оборони України №429/дск від 18.02.2016 (надалі - Інструкція №429/дск) належним чином обов`язки з військової служби не виконував, Інструкцію черговому ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо заходів реагування на рівні терористичних загроз, яку зареєстровано за №51дск від 20.02.2024 (надалі - Інструкція №51дск) з органом військової контррозвідки, які здійснюють контррозвідувальне забезпечення не погодив та як наслідок не забезпечив належну діяльність підрозділу в єдиній державній системі запобігання, реагування і припинення терористичних актів та мінімізації їх наслідків у відповідності з рівнями терористичних загроз в межах повноважень, чим вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.172-15 КУпАП, а саме: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

ІІ. Процесуальні дії у справі та позиція притягуваного

2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 05.09.2024, справа №9467129/24 передана на розгляд судді Бальжик О.І.

2.2. З 17.09.2024 по 20.09.2024 суддя перебувала у відрядженні.

З 23.09.2024 по 03.10.2024 та з 21.10.2024 по 04.11.2024 суддя перебувала у черговій щорічній відпустці.

2.3. У судове засідання, призначене на 14:30 годину 16.10.2024, ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи притягуваний не був сповіщений належним чином. Згідно із службовою запискою в.о. керівника апарату суду Н. Сиротенко за вих.№03-04/152/2024 від 15.08.2024 виділені 06.08.2024 на потреби суду знаки поштової оплати використані в повному обсязі станом на 15.08.2024. За змістом телефонограми, складеної секретарем судових засідань А. Богдан 12.09.2024, абонент за номером телефону НОМЕР_1 , вказаним в протоколі про адміністративне правопорушення, не бере слухавку.

2.4. Судове засідання, призначене на 14:30 годину 28.10.2024, відкладено у зв`язку з перебуванням судді у черговій щорічній відпустці.

ОСОБА_1 до суду не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи притягуваний не був сповіщений належним чином. Згідно із службовою запискою в.о. керівника апарату суду Н. Сиротенко за вих.№03-04/171/2024 від 16.09.2024 виділені 06.09.2024 на потреби суду знаки поштової оплати використані в повному обсязі станом на 16.09.2024.

2.5. У судове засідання, призначене на 10:40 годину 06.11.2024 ОСОБА_1 не з`явився. 04.11.2024 на адресу суду надійшло клопотання адвоката Война А.А. про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншому процесі та необхідністю ознайомитися з матеріалами справи та визначитись зі своєю правовою позицією у справі.

2.6. У судове засідання, призначене на 08:40 год. 12.11.2024 притягуваний ОСОБА_1 , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, направивши адвоката з належним чином посвідченими повноваженнями.

2.7. У судовому засіданні адвокат Война А.А. просив закрити провадження у справі. По суті пред`явленого порушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 , зазначив, що у штатному розкладі вказаної військової установи такої посади, як тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , не передбачено, посадову інструкцію за цією посадою, а також наказ органу військового управління вищого рівня про призначення на цю посаду ОСОБА_1 до матеріалів перевірки, яку проводив начальник ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 не долучено. Насправді ОСОБА_1 , проходячи військову службу на посаді заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до наказів іншого заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 періодично у випадку відсутності на службі останнього у період з 27.10.2023 по 30.05.2024 тимчасово виконував обов`язки керівника цієї військової установи (після цього підполковник ОСОБА_1 був переведений для подальшого проходження військової служби на посаду начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Для сторони захисту є незрозумілим позиція заступника керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брагар Д.В. , зазначена ним у протоколі, а саме яким чином ОСОБА_1 міг погоджувати з органами військової контррозвідки Інструкцію №51дск від 20.02.2024 у період з 27.10.2023 по 19.02.2024.

У матеріалах справи відсутня сама Інструкція №51дск, витяг з Інструкції № 429/дск (який не має грифу таємності, самої Інструкції у відкритому доступі не має), посадові обов`язки начальника та заступника ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідні документи, які б свідчили про те, що саме посадові особи 7 Управління ДВКР СБУ здійснюють контррозвідувальне забезпечення у вказаній військовій установі.

Як вбачається із змісту протоколу (абз.4 арк.3), згідно вимог Інструкції № 429/дск визначено, що командири військових частин зобов`язані розробляти та періодично переглядати плани антитерористичного забезпечення щодо можливості їх практичної реалізації з внесенням змін, а також погоджувати плани антитерористичного забезпечення та внесені в них змін з органами військової контррозвідки, які здійснюють контррозвідувальне забезпечення військових частин. Проте, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не с військовими частинами, а відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 (надалі - Положення №154), є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Згідно з пунктом 2 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням. Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Серед численних завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки згідно п.п.8-11 Положення №154 обов`язків погоджувати з органами військової контррозвідки, які здійснюють контррозвідувальне забезпечення цих військових установ Інструкції черговому РТЦК і СП, немає.

Фактично усі документи, які у ній містяться, отримані за запитами начальника 4 сектору 2 відділу 7 управління ДВКР СБУ ОСОБА_6 , який в якості правової підстави для отримання відомостей щодо погодження або непогодження зазначеної вище Інструкції №51дск з органами військової контррозвідки посилався на п.2 ч.1 ст.6 ЗУ «Про контррозвідувальну діяльність. Разом з тим, вказаною нормою цього Закону не передбачене право отримувати вказаному посадовцю за запитами відповідну інформацію від керівників військових установ.

Окрім того, згідно з п.3 ч.1 ст.25 ЗУ «Про Службу безпеки України» Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право: одержувати на письмовий запит керівника відповідного органу Служби безпеки України від міністерств, державних комітетів, інших відомств, підприємств, установ, організацій, військових частин, громадян та їх об`єднань дані і відомості, необхідні для забезпечення державної безпеки України, а також користуватись з цією метою службовою документацією і звітністю.

В даному випадку, запити на адресу керівника ІНФОРМАЦІЯ_6 мав право спрямовувати лише керівник відповідного органу, тобто начальник 7 Управління ВКР ДКР СБУ, а не начальник його структурного підрозділу ОСОБА_7 . За таких обставин, докази у цій справі, зібрані неуповноваженим органом, всупереч вимогам чинного законодавства України є недопустимими та не можуть прийматись під час ухвалення судом рішення у цій справі.

Під час складення заступником керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брагар Д.В. стосовно колишнього заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 протоколу №21- 2024/СП від 21.08.2024 про вчинення адміністративного правопорушення, пояснення в останнього задля з`ясування його позиції не отримано (у протоколі відсутні відомості про те, чи ОСОБА_1 взагалі бажав надати пояснення з приводу обставин, зазначених у протоколі або скористався своїм правом не давати пояснення відповідно до вимог ст. 63 Конституції України).

Підсумовуючи, адвокат зазначив, що посадовими особами 7 Управління Департаменту військової контррозвідки СБУ України не забезпечено повноту перевірки, зокрема до матеріалів не долучені відповідні відомчі та локальні нормативні документи, на підставі яких заступником керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Брагар Д.В. прийнято рішення щодо складення стосовно колишнього заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 протоколу №21-2024/СП від 21.08.2024 про вчинення адміністративного правопорушення. Також, докази у цій адміністративній справи зібрані неуповноваженою особою, у зв`язку із чим у суду є підстави для визнання отриманих неуповноваженою особою доказів у цій справі недопустимими. Крім того, відсутні докази, які вказують на об`єктивну та суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-15 КУпАП у діях (або бездіяльності) ОСОБА_1 . Сторона захисту вважає, що за таких підстав у суду наявні підстави для закриття матеріалів вказаної адміністративної справи на підставі ст.247 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Звернув увагу, що суд позбавлений можливості самостійно надати оцінку відомостям в частині доведеності чи недоведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача.

Окрім того, на час розгляду справи сплинули передбачені статтею 38 КУпАП строки притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, що є самостійною підставою для закриття судом провадження у справі.

Так, згідно матеріалів адміністративної справи підполковник ОСОБА_1 , тимчасово викопував обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та мав змогу за версією прокурора погодити з органами військової контррозвідки Інструкцію №51дск, у строк до 30.05.2024 (після цього останній був призначений на посаду начальника відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Виявлено вказане адміністративне правопорушення, яке начебто мало місце у діях підполковника ОСОБА_1 , 30 липня 2024, що підтверджується листом разом із додатками заступника начальника 7 Управління ВКР ДКР СБУ ОСОБА_8 на адресу керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 30.07.2024 за № 17/7/2/4-511нт.

Тобто, станом на 12.11.2024, на день розгляду вказаної адміністративної справи, сплинув передбачений статтею 38 КУпАП строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

ІІІ. Оцінка та висновки суду

3.1. Вислухавши позицію адвоката, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла такого висновку.

3.2. Принцип 7 Рекомендації No R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій визначає, що обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

Таким чином, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (частина друга статті 251 цього Кодексу). Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, а вимагання від особи надання доказів на свій захист і спростування такого протоколу, є неприпустимим в контексті принципу презумпції невинуватості.

3.3. За змістом частини другої статті 172-15 КУпАП відповідальність настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

3.4. У судовому засіданні встановлено, що з 2014 підполковник ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних силах України та з 18.02.2024 призначений на посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 - начальник мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 .

3.5. У період з 27.10.2023 по 15.02.2024 (наказ №313), в подальшому з 19.02.2024 по 04.03.2024 (наказ №51), в подальшому з 18.03.2024 по 03.04.2024 (наказ №79), в подальшому з 09.04.2024 по 20.05.2024 (наказ №101) та з 24.05.2024 по 30.05.2024 (наказ 146) підполковник ОСОБА_1 неодноразово призначався па посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3.6. Законом України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

3.7. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, таким чином в державі діє особливий період, до теперішнього часу.

3.8. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності військовослужбовців та деяких інших осіб» № 1952-УІІІ від 16.03.2017 (набрав законної сили 16.04.2017) внесено зміни до глави 13-Б Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо вчинення військовослужбовцями військових адміністративних правопорушень в умовах особливого періоду.

3.9. За змістом п.п.9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), військовослужбовці Збройних Сил України зобов`язані свято та непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

3.10. Статтею 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

3.11. Відповідно до примітки статті 172-13 КУпАП військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

3.12. Таким чином, підполковник ОСОБА_1 , будучи призначеним на посаду тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до приписів Статуту внутрішньої служби та функціональних обов`язків був наділений та виконував організаційно-розпорядчі та/або адміністративно-господарські обов`язки, та відповідно був військовою службовою особою.

3.13. Як вбачається з листа за підписом т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за вих.№1/11810 від 09.11.2024 надати копію наказу Міністерства оборони України №429/дск від 18.02.2016 не є можливим, у зв`язку із тим, що даний наказ був знищений встановленим порядком на підставі розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_7 №943/2980 від 08.05.2022 (акт №220/дск від 22.07.2022).

3.14. Згідно з витягом з Інструкції №429/дск … погоджувати розроблені плани антитерористичного забезпечення та внесені в них зміни з органами управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, підрозділами органів військової контррозвідки, у контррозвідувальному забезпеченні яких знаходяться військові частини, Антитерористичним центром при Службі безпеки України (координаційними групами при регіональних органах Служби безпеки України тощо).

3.15. Інструкція №51дск, яку начебто не погодив ОСОБА_1 з органом військової контррозвідки, які здійснюють контррозвідувальне забезпечення, матеріали справи не містить.

3.16. Як вбачається з аркушу погодження Інструкції застосування сил та засобів антитерористичного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 вказана інструкція погоджена т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_1 з начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 11.03.2024., з начальником 4 сектору 2 відділу 7 управління ДВКР СБУ - 26.08.2024.

3.17. Згідно з пунктом першим Положення №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Відповідно пункту 2 Положення №154 покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

3.18. Пунктами 8-11 Положення №154 передбачені завдання та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

3.19. Відтак, враховуючи, що з витягу з Інструкції №429/дск не зрозуміло яка саме посадова особа зобов`язана погоджувати розроблені плани антитерористичного забезпечення та внесені в них зміни, зважаючи на те, що матеріали справи не містить Інструкції №51дск або витягу з неї, а також приймаючи до уваги, що пункти 8-11 Положення №154 не містять серед перелічених завдань та функції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розробляти та періодично переглядати плани антитерористичного забезпечення, а також погоджувати їх з органами військової контррозвідки, які здійснюють контррозвідувальне забезпечення військових частин, суддя позбавлена можливості надати оцінку доводам адвоката про те, що саме на командира військової частини покладений відповідний обов`язок, яким ОСОБА_1 не є.

3.20. Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення (справа «Надточій проти України» від 15.05.2008).

3.21. Спираючись на положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція), а також на практику ЄСПЛ у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява №16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява №36673/04), «Карелін проти Росії» (заява №926/08, рішення від 20.09.2016), беручи до уваги адміністративне стягнення, передбачене ч.2 ст.172-15 КпАП України, суддя, виходить з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.

3.22. Надаючи оцінку доводам адвоката про те, що на момент розгляду справи закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені частиною другою статті 38 КУпАП, а тому провадження у справі підлягає закриттю, суддя виходить з такого.

3.23. На підставі пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

3.24. Згідно з ч.2 ст.38 КУпАП якщо справи про адміністративні правопорушення у відповідності з даним Кодексом та іншими законами підвідомчі суду (судді), адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - три місяці з дня його виявлення.

3.25. Згідно з практикою ЄСПЛ (пункт 137 Рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява N 21722/11), строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. The United Kingdom), п.51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

3.26. КУпАП не містить визначення триваючого правопорушення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у рішенні від 11.12.2018 у справі №242/924/17 (провадження №К/9901/38815/18), триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права також викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17.

3.27. Згідно з позицією адвоката, днем виявлення адміністративного правопорушення, яке начебто мало місце у діях підполковника ОСОБА_1 , є 30.07.2024, що підтверджується листом разом із додатками заступника начальника 7 Управління ВКР ДКР СБУ С. Яковенка на адресу керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 30.07.2024 за № 17/7/2/4-511.

3.28. Надаючи оцінку вказаним доводам адвоката, суд виходить з практики Верховного Суду.

3.29. Так, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 09.09.2024 у справі №353/999/23 зробила висновок щодо початку перебігу строку давності притягнення до відповідальності за вчинення триваючого злочину.

Так, за змістом вказаної постанови особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.

У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.

Отже, триваюче кримінальне правопорушення - це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.

За загальним правилом початком кримінального правопорушення, у тому числі триваючого, є початок виконання об`єктивної сторони його складу.

Момент, з якого кримінальне правопорушення вважається закінченим, і момент фактичного припинення протиправних дій при триваючих кримінальних правопорушень не співпадають.

Закінчення триваючого кримінального правопорушення - це такий етап у вчиненні суспільно небезпечного діяння, починаючи з якого воно містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) Особливої частини КК.

Триваюче кримінальне правопорушення більше не вчиняється, коли воно припинено та перервано.

Припинення - це завершення триваючого злочинного діяння за волею винного, а переривання - з причин, що не залежали від його волі. Водночас, оскільки тривалість даних кримінальних правопорушень обумовлена в першу чергу тривалістю діяння, яке містить усі ознаки складу закінченого кримінального правопорушення, то припинення і переривання триваючих кримінальних правопорушень - це, в основному, форми завершення закінчених діянь.

Враховуючи зазначене, днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

3.30. Згідно матеріалів справи підполковник ОСОБА_1 тимчасово викопував обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 27.10.2023 по 15.02.2024, в подальшому з 19.02.2024 по 04.03.2024, в подальшому з 18.03.2024 по 03.04.2024, в подальшому з 09.04.2024 по 20.05.2024 та з 24.05.2024 по 30.05.2024, та за версією прокурора мав змогу погодити з органами військової контррозвідки Інструкцію №51дск.

3.31. У судовому засіданні встановлено, що з 30.05.2024 ОСОБА_1 припинив тимчасово виконувати обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та на теперішній час є начальником відділу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3.32. Таким чином, правопорушення, яке ставиться у вину притягуваному, було припинено 30.05.2024. А отже, вказана дата згідно з практикою Верховного Суду є днем початку перебігу строку давності притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення триваючого правопорушення.

3.33. Приймаючи до уваги, що на момент надходження матеріалів про адміністративне правопорушення до суду, закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ч.2 ст.38 КУпАП, керуючись ст.ст.38, 172-15, 247, 276-280, 283 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Адміністративне провадження про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.172-15 КУпАП, закрити у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.2 ст.38 КУпАП.

Копію постанови надіслати для відома притягуваному ОСОБА_1 .

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: