Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2382/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Номер провадження №33/4805/1237/24
Категорія ч.1 ст.184 КУпАП Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Житомир

Cуддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., за участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Бондарчук Галини Федорівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП,

встановив:

Постановою судді Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі ста двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 2040 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови суду, ОСОБА_1 06.04.2024 о 20 год. 20 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, ухилилась від виконання ст.150 СК України щодо виховання своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме, перебувала в п`яному вигляді, не орієнтувалась в місці знаходження своїх дітей, веде аморальний спосіб життя, неналежним чином здійснює догляд за своїми неповнолітніми дітьми, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.184 КУпАП, оскільки протягом року притягувалася до адміністративної відповідальності за аналогічне правопорушення.

Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що в протоколі про адміністративне правопорушення не наведено конкретних обставин невиконання нею батьківських обов`язків, не зазначено, від виконання яких саме обов`язків вона ухилилася та не зазначено конкретного посилання на норму закону щодо забезпечення умов життя, навчання, виховання неповнолітніх дітей тощо. Також, суд залишив без уваги відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів вчинення нею інкримінуємого їй правопорушення та складення протоколу поза межами визначених законом строків.

Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що вперше скаргу було подано її захисником у строки, передбачені законом, проте, така 25.07.2024 була повернута у зв`язку з ненаданням адвокатом документів на підтвердження своїх повноважень. Також вказала, що з 01.07.2024 по даний час проходить лікування в КНП «Житомирський обласний онкологічний диспансер», про що свідчить долучена довідка від 09.07.2024.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши пояснення захисника, дослідивши доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Нормами ст.280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , суд першої інстанції вище наведених вимог закону не дотримався.

Обґрунтовуючи висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №548558 від 12.04.2024; рапорт інспектора чергового ВП №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області; письмові поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; постанову судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.08.2023, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП. При цьому обґрунтувань допустимості та належності зазначених доказів постанова суду не містить.

Дослідивши наявні докази, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст.ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про доведеність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.184 КУпАП.

Так, частиною 1 статті 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Частина 2 ст.184 КУпАП, передбачає відповідальність, за ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною першою цієї статті КУпАП.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т.ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Тобто, у протоколі про адміністративне правопорушення за ст.184 КУпАП має бути вказано, які саме нормативні акти порушено і якими конкретно діями особи. Відсутність чіткої вказівки на нормативний акт, який порушено та які саме дії вчинено (не вчинено), свідчить про неконкретність звинувачення особи і являється порушенням права на захист.

Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №548558 від 12.04.2024, при викладенні суті вчиненого адміністративного правопорушення за ч.2 ст.184 КУпАП, уповноваженою особою не визначено, в чому саме полягає ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язків щодо виховання дітей, яким чином було здійснено відповідне ухилення (які саме дії вчинила чи не вчинила ОСОБА_1 , спрямовані на ухилення від виконання батьківських обов`язків, та чи була заподіяна шкода інтересам дітей) і якими доказами конкретно це підтверджено.

Таким чином, звинувачення ОСОБА_1 є неконкретним, що автоматично порушує право на захист особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Сама лише констатація у протоколі факту перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння у присутності дітей, ведення аморального способу життя тощо не може бути підставою для висновку про ухилення останньої від виконання нею обов`язків по вихованню дітей.

З урахуванням наведеного, та встановлених судом апеляційної інстанції обставин, протокол про адміністративне правопорушення від 12.04.2024 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.184 КУпАП, в розумінні ст.251 КУпАП, не може підтверджувати вчинення нею правопорушення, оскільки такий складений з істотними порушеннями вимог ст.256 КУпАП.

В даному випадку, інші докази, покладенні судом в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 , зокрема, письмові поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при встановленні наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.2 ст.184 КУпАП, правового значення не мають. Жодні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження вини ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків 06.04.2024, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, аналізуючи докази в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтований сумнів у тому, що остання вчинила відносно своїх неповнолітніх дітей ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскарженій постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП, не ґрунтуються на належно перевірених та допустимих доказах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

За змістом статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.184 КУпАП - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову судді Овруцького районного суду Житомирської області від 01 липня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич