ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7688/24
провадження № 3/753/3062/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2024 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Щасна Т.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , захисника потерпілої Гапека Т.В., розглянувши адміністративну справу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої заступник начальника відділу АТ «Ощадбанк», проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1

за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

04.04.2024 р. о 08-05 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, як полягли у погрозах, нецензурній лайці, штовханні чим завдала їй психічних та фізичних страждань, внаслідок чого було завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю, а також не виконала вимоги заходів ТЗП АА374213 від 03.04.2024 р. протягом строку дії, а саме: контактувала з ОСОБА_2 , за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 в суді свою провину не визнала, пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_4 , чоловіком доньки ОСОБА_5 та своєю матір`ю ОСОБА_2 проживають у приватному будинку по АДРЕСА_1 . У неї з матір`ю давно триває конфлікт, щодо будинку, який мати їй подарувала, а потім вирішила скасувати договір дарування. 03.04.2024 р. ОСОБА_2 замінила замки у літній кухні, де знаходиться лічильник газовий, і ОСОБА_1 не має змоги туди попасти, в цей день приблизно о 16-00 год. вона викликала з цього приводу поліції, проте мати до поліції не вийшла, а через дві години поліція знову приїхала, як з`ясувалося її викликала мати і сказала, що ОСОБА_1 відносно неї застосувала домашнє насильство, мати сказала, що вона її побила, хоча слідів побиття не було. Відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було застосовано терміновий заборонний припис. Як зазначає ОСОБА_1 , 04.04.2024 р. ніякого домашнього насильства вона не вчиняла по відношенню до своєї матері та не порушувала терміновий заборонний припис.

Також, судом викликалася та допитана потерпіла ОСОБА_2 та пояснила, що вона своїй доньці ОСОБА_1 відписала будинок і після чого остання почала з неї знущатися, виганяє з будинку, знищує речі, палить і розриває все. 03.04.2024 р. ввечері у них був конфлікт і відносно доньки винесли заборонний припис, а вона його порушила і 04.04.2024 р. схопила матір за мотузку, яка висіла на шиї і на якій був ключ від літньої кухні та почала душити матір, запихала землю в рот, ображала. ОСОБА_2 вказує, що у них постійні конфлікти з донькою і поліція приїжджає дуже часто.

Захисник потерпілої ОСОБА_6 просила притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_2 03.04.2024 р. у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був конфлікт, в даний час порушено кримінальне провадження, існує спір щодо визнання договору дарування приватного будинку недійсним, у них постійно виникають конфлікти та викликають поліцію. 04.04.2024 р. також був конфлікт, ОСОБА_1 порушила терміновий забороний припис та кричала і ображала матір ОСОБА_2 .

Вислухавши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, суд першої інстанції при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 173-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо) внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психологічному потерплого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Суб`єктом правопорушення є особа, якій виповнилися 16 років, і яка вчинила насильство до одного із членів сім`ї.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП України характеризуються умисною формою вини і передбачає наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.

Відповідно до п.3, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2 статті 3 цього ж Закону визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі ( п. 8 ст. 1 Закону).

Відповідно до п.14, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до п.17, ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Стамбульська конвенція визначає домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні, або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

У п. «b» ст. 3 Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) визначено домашнє насильство як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Конституцією України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Також Конституція декларує право кожного на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, 04.04.2024 р. о 08-05 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем проживання в АДРЕСА_1 , вчинила відносно своєї матері ОСОБА_2 домашнє насильство, а саме: умисні дії психологічного та фізичного характеру, які полягали у погрозах, нецензурній лайці, штовханні, чим завдала їй психічних та фізичних страждань, внаслідок чого було завдано шкоди психологічному та фізичному здоров`ю, а також не виконала вимоги заходів ТЗП АА374213 від 03.04.2024 р. протягом строку дії, а саме: контактувала з ОСОБА_2 04.04.2024 р. о 08-05 год.

Викладені у протоколі обставини знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, які долучені до матеріалів справи, зокрема: термінового заборонного припису стосовно кривдника, відповідно до якого ОСОБА_1 з 03.04.2024 р. по 08.04.2024 р. заборонено контактувати з ОСОБА_2 у будь-який спосіб, якого ОСОБА_1 не дотрималася та вранці 04.04.2024 р.н. у них виник конфлікт, заявою та письмовими поясненнями ОСОБА_2 , формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, відповідно до якої поліцейським визначено рівень небезпеки високий та відеозаписом.

Аналізуючи зібрані та перевірені судом докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні заборонного припису стосовно кривдника та у вчиненні умисних дій фізичного та психологічного характеру по відношенню до своєї матері та у її діях наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст.173-2 ч. 1 КУпАП.

Позицію ОСОБА_1 , що вона не порушувала терміновий заборонний припис стосовно кривдника - своєї матері та вчиняла ніяких дій психологічного та фізичного характеру відносно останньої, суд не приймає до уваги та розцінює як спосіб уникнення адміністративної відповідальності, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Приймаючи до уваги характер правопорушення та особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 слід накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 173-2, 251, 252, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винною ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у вигляді у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн. на користь держави.

Роз`яснити, що у разі несплати правопорушником штрафу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу відповідно до положень ст. 308 КУпАП.

Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом десяти днів.

Суддя