Справа № 517/1509/24
Провадження № 3/517/1150/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року с-ще Захарівка

Суддя Фрунзівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Фрунзівка Одеської області, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Фрунзівського районного суду Одеської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Протокол складений інспектором ЮП СП Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Тодорашко І.Л.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення від 01 жовтня 2024 року серії ВАД 013771 вбачається, що 29 вересня 2024 року біля 21 год 00 хв. ОСОБА_1 ухилялась від передбачених законом обов`язків щодо життя та здоров`я своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме донька залишила місце проживання та пішла у невідомому напрямку, в той час як ОСОБА_1 знаходилась в стані алкогольного сп`яніння. Своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 1).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 , якій роз`яснені судом положення ст. 268 КУпАП вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, при обставинах вказаних у протоколі не визнала та пояснила, що 29 вересня 2024 року її чоловік ОСОБА_3 разом із сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який є знайомим її доньки ОСОБА_2 , перебували на кухні та спілкувалися між собою. Під час спілкування між ними виник словесний конфлікт, який переріс в бійку. Щоб зупинити бійку її донька ОСОБА_2 забрала з будинку ОСОБА_5 та вони поїхали на автомобілі, як потім виявилося до АДРЕСА_2 . Одразу після цього, її чоловік ОСОБА_6 зателефонував до поліції та повідомив, що його неповнолітня донька поїхала з дому разом із ОСОБА_5 у невідомому напрямку. При цьому ОСОБА_1 вказала, що під час даних подій вона перебувала в іншій кімнаті будинку та займалася своїми справами, алкогольних напоїв того дня не вживала. Також пояснила, що ОСОБА_5 вони знають тривалий час, оскільки він є приятелем їх доньки та часто буває у них вдома.

Вивчивши протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали, суд встановив наступне.

На підтвердження вини ОСОБА_1 відповідальним працівником поліції, крім вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, також було надано письмові пояснення ОСОБА_1 від 29 вересня 2024 року, з яких вбачається, що 29 вересня 2024 року біля 20 год 00 хв. до її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 приїхав ОСОБА_5 та вони поїхали на автомобілі в невідомому напрямку. Після цього її співмешканець ОСОБА_3 здійснив дзвінок до поліції та повідомив про вказаний факт. У подальшому приблизно через годину, працівники поліції привезли її доньку додому (а.с. 2); письмові пояснення ОСОБА_5 від 29 вересня 2024 року, з яких вбачається, що 29 вересня 2024 року біля 20 год 00 хв. він приїхав на автомобілі до домоволодіння, в якому проживає його знайома ОСОБА_2 та через деякий час вони разом поїхали (а.с. 8); письмові пояснення ОСОБА_3 від 29 вересня 2024 року, з яких вбачається, що 29 вересня 2024 року біля 20 год 00 хв. за його неповнолітньою донькою ОСОБА_2 на автомобілі приїхав ОСОБА_5 , після чого вони поїхали в невідомому напрямку. Після вказаного він зателефонував до поліції та повідомив про даний факт. Надалі приблизно через годину, поліцейські привезли його доньку додому (а.с. 9); письмові пояснення ОСОБА_2 від 29 вересня 2024 року, які вона надала в присутності ОСОБА_1 з яких вбачається, що ввечері 29 вересня 2024 року після її попереднього дзвінка, до неї додому на автомобілі приїхав знайомий ОСОБА_5 , після чого вона добровільно поїхала з ним (а.с. 10).

Диспозицією ч.1 ст.184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя,навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, тощо.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яке підтверджується належними доказами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх, які зокрема регламентуються законодавством, а суб`єктивна сторона характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

При цьому ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Отже, ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 у справі про тлумачення терміну законодавство визначено, що під законодавством слід розуміти (охоплюється) закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Тобто, якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за порушення таких батьків мають притягувати до відповідальності згідно диспозицій норм ст. 184 КУпАП.

Згідно ст. 12 закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У справах Малофєєва проти росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013) та Карелін проти росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі викладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушниці винною.

Водночас у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено місце вчинення правопорушення, а також спеціальну норму закону, яку порушила остання, оскільки диспозиція ст. 184 КУпАП є бланкетною.

Крім цього, суд зазначає те, що відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення події викладені в ньому мали місце 29 вересня 2024 року, того ж дня були відібрані всі необхідні пояснення у осіб.

В свою чергу протокол про адміністративне правопорушення було складно відповідальною особою 01 жовтня 2024 року, що свідчить про порушення строків його складання, визначених ч. 2 ст. 254 КУпАП.

За таких обставин протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням строків визначених ч. 2 ст. 254 та вимог ст. 256 КУпАП.

Також, у матеріалах справи відсутня інформація, яка б підтверджувала той факт, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 . До матеріалів не додано копії свідоцтва про народження дитини. В свою чергу у довідці - характеристиці наданої Росіянівським старостинським округом Захарівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 12 листопада 2024 року № 244 не вказано склад сім`ї ОСОБА_1 .

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечила свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.184 КУпАП, вказавши, що після того, як їх неповнолітня донька поїхала разом із ОСОБА_5 в невідомому напрямку, вони з чоловіком одразу відреагували на це та зателефонували до поліції. Крім цього, пояснила, що того дня жодних алкогольних напоїв вона не вживала.

В свою чергу на противагу поясненням ОСОБА_1 відповідальним працівником до протоколу про адміністративне правопорушення не надано жодних доказів на підтвердження самого факту ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків, як і факту перебування її в стані алкогольного сп`яніння.

Більш цього, суд наголошує, що повідомлення батьками органів поліції про факт того, що їх неповнолітня донька в вечірню пору доби поїхала із знайомим у невідомому напрямку навпаки свідчить про відповідальне ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої доньки.

Інших будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, суду не надано та не зазначено про наявність таких доказів.

Згідно з ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Отже, викладені обставини, досліджені в судовому засіданні, свідчать про те, що в даному випадку суду не надано доказів невиконання ОСОБА_1 передбачених законом обов`язків щодо виховання дитини.

На підставі викладеного вище суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винною.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути почато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що підлягають доказуванню в цій справі, та оскільки наявні матеріали справи не містять доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують факт ухилення ОСОБА_1 від виконання передбачених законом обов`язків щодо життя та здоров`я своєї неповнолітньої доньки, а тому вказане є підставою для закриття провадження по справі у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням положень ст. 283 КУпАП у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення судовий збір стягненню не підлягає.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 9, 184, 245, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу правопорушення.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзівський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя: