Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2251/24 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Номер провадження №33/4805/1046/24
Категорія ч. 2 ст. 173-2 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: потерпілої ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді 10 (десяти) діб адміністративного арешту. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_2 , неодноразово зокрема, 16.02.2024 близько 16 год., 17.02.2024 близько 18 год. 30 хв., 18.02.2024 близько 16 год., 19.02.2024 близько 17 год. перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , ображав свою співмешканку ОСОБА_1 нецензурною лайкою, шарпав за одяг, погрожував їй фізичною розправою та виганяв з будинку, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у даному випадку, дійсним є лише той факт, що атмосфера взаєморозуміння між ним та ОСОБА_1 відсутня. Дійсно мала місце обопільна словесна перепалка, але наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому чи побутовому ґрунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій, але не кожна перепалка є домашнім насильством у розумінні Закону. Крім того, при накладенні на нього адміністративного стягнення, судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги ст. 33 КУпАП, при визначенні виду покарання, зокрема, те що його перебування у спеціальних приймальниках або ізоляторах тимчасового затримання негативно вплине на стан його здоров`я, та може призвести до погіршення перебігу хвороби. Так як, він є хворим на цукровий діабет 2-го типу, середньої тяжкості, декомпенсованна, інсулінозалежний, діабетична полінесоро- та ін.

Одночасно апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що не був присутнім під час винесення постанову, дізнався про судове рішення лише 14.06.2024.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

ОСОБА_2 була надана можливість апеляційним судом надати свої покази у справі, проте він цим не скористався. Будучи належним чином повідомленим про місце і час судового засідання у судове засідання до суду апеляційної інстанції вдруге не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

При цьому, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не позбавлена можливості подавати письмові пояснення щодо обставин справи, подавати докази та залучити захисника для представництва та захисту її інтересів підчас розгляду справи в суді.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності .

За таких обставин, з метою недопущення затягування розгляду справи, зважаючи на положення статті 268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи за відсутності особи, яка звернулася із апеляційною скаргою та у відповідності до положень ч. 6 ст. 294 КУпАП, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні постанову суду першої інстанції вважала обґрунтованою та просила пом`якшити покарання, оскільки ОСОБА_2 має проблеми зі здоров`ям.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши заслухавши пояснення потерпілої, дослідивши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом статтей 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Як вірно встановив суддя місцевого суду, наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується: протоколами про адміністративне правопорушення серій ВАД №№ 088841, 088842, 088843, 088844 від 18.03.2024 та 19.03.2024, які складені відносно ОСОБА_2 , протоколом прийняття заяви, рапортами поліцейських, копіями постанов суду, письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_1 , випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Положення частини 2 статті 173-2 КУпАП передбачають адміністративну відповідальність за повторне, протягом року після попереднього піддання адміністративному стягненню, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Пунктом 3 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на необґрунтованість складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

За таких обставин, визнання суддею ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП є правильним.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що при накладенні на ОСОБА_2 адміністративного стягнення, судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги саме ст. 33 КУпАП, що призвело до необґрунтованого накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту строком на десять діб.

Даний захід відповідальності встановлено за адміністративні правопорушення, що за ступенем громадської безпеки наближаються до злочинів. Він є найбільш суворим з усіх видів адміністративних стягнень. Цією ж обставиною пояснюється встановлення можливості/необхідності застосування даного виду стягнення тільки в альтернативних санкціях.

Водночас, згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 32 цього Кодексу адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Доданими до апеляційної скарги копіями документів, зокрема, копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 25.06.2023 підтверджується наявність в нього захворювань що потребують постійного медикаментозного лікування.

Враховуючи, думку потерпілої по справі ОСОБА_1 та відсутність в матеріалах справи відомостей про негативну характеристику порушника за місцем реєстрації, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість пом`якшення ОСОБА_2 адміністративного стягнення до штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а саме сорок неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень. На думку суду апеляційної інстанції, таке адміністративне стягнення в повній мірі буде сприяти вихованню особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Змінити накладене на ОСОБА_2 адміністративне стягнення з адміністративного арешту строком 10 (десять) діб на штраф у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень на користь держави.

В решті постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь