Провадження №: 3/755/6065/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2024 р.

м. Київ

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Бірса О.В. розглянувши справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення, установила:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №858808 від 04.09.2024, ОСОБА_1 (далі - особа, що притягається до адміністративної відповідальності) 04.09.2024 о 04-40 год., керував транспортним засобом «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Сверстюка, 2Б в м. Києві, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», результат тестування 1.52%о, у зв`язку з чим своїми діями порушив п. 2.9а Правил дорожнього руху.

Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності адвокат Кострюков В.І. просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності. Факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не заперечується, однак, таке керування викликано виключно необхідністю усунути небезпеку для свого життя, здоров`я та власності. Жодної шкоди своїми діями ОСОБА_1 не наніс, так як самостійно звернувся до поліцейських для повідомлення про злочин, який був вчинений проти нього в ніч з 03.09.2024 по 04.09.2024, що підтверджується витягом з ЄРДР. Тобто, шкода від керування у стані алкогольного сп`яніння є менш значною, ніж відвернута шкода, пов`язана із життям, здоров`ям та майном, яка за даних обставин не могла бути усунута іншими способами.

Суд дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, а саме: оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вислухавши пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності та її захисника, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 251, 252, 280 КУпАП суддя зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від установленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком)визнається протиправна, винна (умисна або необережна)дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 04.09.2024 ОСОБА_1 о 01:45 год. у м.Києві по вул. Сверстюка, 2-Б, керував транспортним засобом «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Драгер» результат огляду - позитивний, 1.52 проміле.

З долучених до матеріалів справи захисником доказів, вбачається, що відносно ОСОБА_1 були вчинені дії щодо викрадення мобільного телефону, гаманця з грошима та документами, що належали ОСОБА_1 .

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, особа, що притягається до адміністративної відповідальності самостійно зупинилася біля поліцейського автомобіля та звернулася за допомогою з приводу крадіжки в нього речей та документі, крім того, повідомивши про спробу його отруєння іншими незнайомими йому особами.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи з дотриманням процесуальної форми її розгляду.

Правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП полягає, зокрема, у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Відповідно до пункту 2.9 "а" Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

В ході судового розгляду встановлено, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності діяла в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність. Зокрема, діяв для усунення небезпеки, яка загрожувала його здоров`ю, і ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами. Заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Факт того, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності діяв в стані крайньої необхідності, повністю доведений дослідженими в суді доказами у справі, що ретельно перевірені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності, а саме: заявою ОСОБА_1 про вчинення злочину, пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого, витягом з ЄРДР, відеозаписом з нагрудної боді-камери поліцейського.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті "для усунення небезпеки, яка загрожує".

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.

Обставини справи свідчать про те, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я не могла бути усунута іншими дієвими засобами. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.

Таким чином, аналізуючи наведене вище, враховуючи пояснення захисника, відсутність доказів, які б спростовували позицію останнього, суд доходить висновку, що особа, що притягається до адміністративної відповідальності діяла в стані крайньої необхідності.

Згідно вимог ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно з приписами ч. 1 п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Отже, враховуючи встановлення факту того, що ОСОБА_1 , діяв в стані крайньої необхідності, що виключає адміністративну відповідальність, суд доходить висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 24, 221, 276, 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя постановила:

провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 цього Кодексу, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності..

Постанова може бути оскаржена в порядку та строки визначені Кодексом України про адміністративне правопорушення, з урахуванням норм статтею 287-294 даного Кодексу, і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

С у д д я Оксана БІРСА