Справа № 752/9144/24 Суддя в суді першої інстанції - Токман Ю.Ф.
Провадження № 33/824/5235/2024 Суддя-доповідач - Дрига А.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Дрига А.М.,

за участю особи,

яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника - Кравченка О.В.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою судді місцевого суду:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн.

Згідно ст. 40-1 КУпАП постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_1 18 квітня 2024 року близько 03:00 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме схопив за руку та почав викручувати, в результаті чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи наведені в постанові судді місцевого суду фактичні обставини, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, підстави та обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, просить: поновити строк апеляційного оскарження. Скасувати постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року та закрити провадження у справу на підставі п. 1 ч. 1 ч. ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що він вчинив щодо ОСОБА_2 акт домашнього насильства, завдавав шкоди її здоров`ю чи створював реальну небезпеку заподіяння такої шкоди, при чому робив це саме із такою метою.

Вказує, що 18 квітня 2024 року мав місце конфлікт між ним та ОСОБА_2 , однак даний конфлікт не містив ознак домашнього насильства по відношенню ОСОБА_2 у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству».

Також викликає обґрунтований сумнів той факт, що ОСОБА_2 не звернулась одразу до поліції, хоча мала таку можливість поки була на місці. Вона до п`ятої ранку збирала речі у квартирі і переносила їх в машину, а зателефонувала в поліції лише о 06:35 год., тобто більше ніж через три години після конфлікту.

Окрім цього, вказує, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №575432 складений 20.04.2024 р., отже від дати виявлення особи, яка нібито вчинила правопорушення (заява ОСОБА_2 , яка зроблена 18.04.2024 о 06:35 год.) пройшло більше 24 год., тобто даний протокол складений з порушенням ч. 2 ст. 254 КУпАП.

Вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства сформований лише на протоколі про адміністративне правопорушення, який сам по собі без підтвердження іншими доказами не може слугувати належним доказом вини особи в описаному, оскільки за своєю природою є лише способом фіксації правопорушення, а також на поясненнях потерпілої, яким суд не надав належної оцінки в сукупності із поясненнями ОСОБА_1 та без наведення причин відхилення пояснень останнього.

Разом з тим, наголошує, що інформація, яка зазначена в протоколі є сфальсифікованою, зокрема, відмова ОСОБА_1 від підпису.

Зазначає, що протокол складений без його присутності, відповідно права та обов`язки йому не роз`яснено, які передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, працівниками поліції не запропоновано надати пояснення по суті справи, а тому він фізично не міг відмовитись від підпису у цьому протоколі та від дачі пояснень.

На думку апелянта, суд першої інстанції не надав оцінки факту фальсифікації протоколу про адміністративне правопорушення та складання його з грубим порушенням чинного законодавства.

Окрім цього, зазначає, що 19 серпня 2024 року Київський апеляційний суд виніс постанову про повернення апеляційної скарги адвоката Кравченко О.В., яка діяла в його інтересах, мотивуючи відмову тим, що адвокат не надала до апеляційної скарги витягу з договору, у якому зазначено її повноваження або обмеження прав на вчинення окремих дій захисника, засвідченого підписами сторін. Проте, зазначена постанова не була вручена ні йому, ні його адвокату, тому він не міг знати про повернення апеляційної скарги без розгляду і не міг направити апеляційну скаргу з усуненими недоліками. Про постанову Київського апеляційного суду дізнався лише 21 жовтня 2024 року з Єдиного реєстру судових рішень, а тому строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.

З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, з огляду на викладені обставини суд апеляційної інстанції вважає за необхідне клопотання задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді як такий, що пропущений з поважних причин.

Заслухавши думки ОСОБА_1 та захисника Кравченко О.В., які підтримали подану апеляційну скаргу та просять про її задоволення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши та оцінивши доводи, зазначені апелянтом, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, при обставинах, викладених у постанові, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку.

Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки можливість настання чи настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 07.12.2017 року № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №575432 від 20.04.2024, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме схопив за руку та почав викручувати, в результаті чого могла бути завдана шкода фізичному здоров`ю потерпілої, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

На підтвердження викладених у протоколі обставин долучено наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №575432 (а.с. 2); рапорт оперативного чергового Голосіївського УП ГУНП у м. Києві (а.с. 3); заява ОСОБА_2 (а.с. 4), свідоцтво про шлюб (а.с. 5).

Згідно заяви ОСОБА_2 , 18.04.2024 року вона перебувала за місцем свого проживання і близько 02:49 години між нею та її чоловіком ОСОБА_1 виникла сварка, під час якої він почав заламувати їй руку та при малолітньому сині ображав її.

Отже, в діях ОСОБА_1 вбачається об`єктивна та суб`єктивна сторона інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги з приводу безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, є безпідставними, констатуються з формальних підстав, і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, що також перевірено в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б свідчили про незаконність винесеної у справі постанови.

Будь-яких переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП апелянтом не наведено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Дрига