Справа № 474/679/24
Провадження № 3/474/406/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

26.06.24р. с-ще Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянув справу про адміністративне правопорушення, матеріали по якій надійшли від командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), гр. України, командира інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місця проживання: АДРЕСА_2 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, -

встановив:

17.06.2024р. до суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А4796 № 5 від 15.06.2024р., згідно з яким 14.06.2024р., близько 12 год. 00 хв., старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, у розташуванні військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , в умовах особливого періоду під час дії правового режиму воєнного стану, перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння, із згоди ОСОБА_1 проводився у встановленому законом порядку у КНП Врадіївська центральна районна лікарня, результат огляду на стан сп`яніння позитивний. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , якому роз`яснено приписи ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні адміністративного правопорушення, за обставин вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, не визнав. Так ОСОБА_1 пояснив, що того дня він не пам`ятає чи вживав алкогольні напої, оскільки нічого не пам`ятає. Пам`ятає лише, що йшов з лікарні після крапельниці та дорогою втратив свідомість. До тями прийшов лише 15.06.2024р., близько 12 год. 00 хв. Яким чином проводився його огляд на стан алкогольного сп`яніння він не пам`ятає. Також ОСОБА_1 пояснив, що після контузії має посттравматичний стресовий розлад, гіпертонічну і ішемічну хвороби, та що раніше також втрачав свідомість.

Розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухав пояснення ОСОБА_1 , вважаю встановленим таке.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті (розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння), вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, за що передбачалася відповідальність у вигляді накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Згідно ст. 1 Закону України Про оборону України № 1932-XII від 06.12.1991р. особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України Про правовий режим воєнного стану визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні у разі збройної агресії, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Військове командування, в межах повноважень видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Обов`язки військовослужбовців визначені Статутом внутрішньої служби ЗС України, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Указами Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022, 14.03.2022р. № 133/2022, 18.04.2022р. № 259/2022, 17.05.2022р. № 341/2022, 12.08.2022р. № 573/2022, 07.11.2022р. № 757/2022, 06.02.2023р. № 58/2023, 01.05.2023р. № 254/2023, 06.11.2023р. № 734/2023, 05.02.2024р. № 49/2024р., 06.05.2024р. № 271/2024 Про введення воєнного стану в Україні та Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженими Законами України від 24.02.2022р. № 2102-IX, 15.03.2022р. № 2119-IX, 21.04.2022р. № 2212-IX, 22.05.2022р. № 2263-IX, 15.08.2022р. № 2500-ІХ, 16.11.2022р. № 2738-IX, 07.02.2023р. № 2915-IX, 02.05.2023р. № 3057-IX, 08.11.2023р. № 3429-IX, 06.02.2024р. № 3564-IX, 10.05.2024р. № 3685-IX в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. введено воєнний стан, строк дії якого продовжено до 05 години 30 хвилин 13.08.2024р.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке зафіксовано в протоколі про адміністративне правопорушення серії А4796 № 5 від 15.06.2024р., який останній підписав без будь-яких зауважень щодо його змісту, надано: висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 43 від 14.06.2024р., згідно якого ОСОБА_1 , станом на 14.06.2024р. о 12 год. 45 хв. перебував в стані алкогольного сп`яніння; військовим квитком серії НОМЕР_3 , виданого т.в.о. командира в/ч НОМЕР_4 полковником ОСОБА_3 27.06.2023р.; витягом з наказу Міністерства оборони України від 18.10.2023р. № 240 на ОСОБА_1 ; рапортом т.в.о. заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_4 від 14.06.2024р.; службовою та медичною характеристиками на ОСОБА_1 , які не містять числа, місяця та року складення.

Даючи оцінку вказаним доказам, слід зазначити, що ні у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння № 43 від 14.06.2024р., ні у рапорті т.в.о. заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення ОСОБА_4 від 14.06.2024р. не зазначено ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 .

При цьому з висновку щодо результатів медичного огляду взагалі неможливо встановити, яким чином лікар Комунального некомерційного підприємства Врадіївська центральна районна лікарня ОСОБА_5 встановив факт алкогольного сп`яніння, оскільки як зазначено вище, лікарем не зазначено жодних ознак алкогольного сп`яніння, які були виявлені у ОСОБА_1 , а жодних досліджень за допомогою алкотестера чи лабораторних досліджень для визначення проміле алкоголю в крові ОСОБА_1 не проводилося.

Також встановлено, що згідно з медичною характеристикою на ОСОБА_1 , в останнього діагностовано посттравматичний стресовий розлад та гіпертонічна хвороба ІІ ст.

З огляд ун аивщевикладне, пояснення ОСОБА_1 є послідовними та співпадають з поясненнями, які він надавав під час складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Вищевказане ставить під сумнів дотримання порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, та як наслідок результати такого огляду.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

На підставі вищевикладеного вважаю, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі належить закрити, якщо судом встановлено, що в діях особи у відношенні якої, складено протокол про адміністративні правопорушення, відсутні склад і подія адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, за відсутності інших об`єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, дані, що відображені у протоколі про адміністративне правопорушення, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак вказане є підставою для закриття провадження по справі за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 172-20, 221, 245, 247, 252, 280, 284 КУпАП, -

постановив:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП - закрити, у зв`язку із відсутню складу адміністративного правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано до Миколаївського апеляційного суду через Врадіївський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Ф.Г. Сокол