Справа № 642/5574/24
Провадження №3/642/1913/24
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності, який надійшов до суду з Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , студента 2-го курсу Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти швейного виробництва та сфери послуг Харківської області» зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2024 року о 08 год. 41 хв. в м. Харкові по вул. Волонтерській, 11-А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_2 , та не пред`явив посвідчення водія, так як він його не отримував, чим порушив п. 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 124562 від 07.09.2024 вбачається, що 07 вересня 2024 року о 08 год. 41 хв.. в м. Харкові по вул. Волонтерській, 11-А, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки за допомогою газоаналізатора DRAGER ALCOTEST 6810, результат огляду позитивний 0,26% проміле, з результатом водій погодився. Від проходження огляду в КНП ХОР «ОКНЛ», відмовився, чим порушив п. 2.9(а) ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 16.10.2024 року об`єднано в одне провадження справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 .

В судове засідання ОСОБА_1 з`явився, вину в інкримінованих правопорушеннях не визнав та пояснив, що дійсно 07 вересня 2024 року о 08 год. 41 хв., в м. Харкові по вул. Волонтерській, 11-А, він керував транспортним засобом «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_2 , але посвідчення водія на право керування транспортними засобами не мав, так як на той час йому було 17 років. В стані алкогольного сп`яніння він не перебував.

Захисник неповнолітнього ОСОБА_1 адвокат Кадигроб В.О. в судовому засіданні заперечував проти складених протоколів відносно ОСОБА_1 , оскільки їх було складено безпідставно та протиправно, з порушенням вимог закону, що унеможливлює притягнення неповнолітнього ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також заначив, що протоколи складені в порушення норм діючого законодавства України та виклад фактичних обставин справи не відповідає дійсності. Так, в протоколі не зазначено на підставі чого був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 (ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію») та на підставі чого здійснювалася перевірка на стан сп`яніння. Лише у рапорті інспектора УПП в Харківській області ДПП Чумака В.С. зазначено, що причиною зупинки є п.3 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме пошкоджено задній бампер, хоча це підстава передбачена п.2 ч.1 ст. 35 зазначеного закону, але це спростовується відеозаписами з реєстратора 471996, 472877долученими до справи. Таким чином, поліцейські фактично зупинили водія без правових підстав та почали проводити незаконну перевірку документів та інше, в порушення вимог ч.1, 3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію». В матеріалах справи відсутні докази щодо законності зупинки автомобіля, яким керував ОСОБА_1 . Крім того, в порушення вимог ст. 270 КУпАП поліцейський, встановивши, що ОСОБА_1 , на час вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення був неповнолітнім, не забезпечив участь його законного представника чи захисника, під час складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити, шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків - законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного так і міжнародного, зокрема Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення. Відтак, всі докази у даній справі були здобуті працівниками поліції з порушенням вимог ст. ст.245, 270 КУпАП, а саме без участі законного представника чи захисника неповнолітнього ОСОБА_1 , тобто, з порушенням права на захист останнього, то всі зібрані по справі докази в обґрунтування винуватості неповнолітнього у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП є недопустимими. Окрім того, в протоколі серії ЕПР1 №124554 поліцейськими невірно кваліфіковані дії ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126 КУпАП оскільки він не має право керувати ТЗ і ніколи його не мав і тому його дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 126 КУпАП, а в протоколі ЕПР1 №124562 складений стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП зазначено, що він від проходження огляду в КНП ХПР ОКНЛ відмовився, але йому навіть не пропонували його пройти.

Щодо безпідставного проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначив, що, законність вимоги щодо проходження огляду на стан алкогольного с`яніння не доводиться жодним належним доказом, зважаючи на відсутність в переглянутому відеозаписі будь-яких фактичних обставин, які б свідчили про перебування водія транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Сама по собі вимога про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути підтверджена об`єктивними даними, що не було здійснено. ОСОБА_1 ніхто не роз`яснив ні порядку проходження такого огляду. Вказані обставини повністю зафіксовані на відео. Поліцейські не роз`яснювали відповідальності, яка передбачена за вчинення відповідного адміністративного правопорушення, через що ОСОБА_1 не усвідомлював, що може бути оштрафований у великому розмірі та позбавлений право управляти транспортним засобом. Пунктами 2, 4 Інструкції передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. На відеозаписі з бодікамери, жодних із перелічених ознак не вбачається, як і не видно, щоб поліцейські оглядали водія з метою виявлення таких ознак на місці зупинки транспортного засобу. Тобто, об`єктивних даних, що давали б підставу вважати, що у ОСОБА_1 наявні ознаки будь-якого сп`яніння, у поліцейських не було, а отже не було підстав для проведення огляду на стан сп`яніння. Крім того, на відео чітко видно, що ОСОБА_1 має повністю адекватний стан, говорить чітко, розбірливою і зрозумілою мовою, жодних ознак стану алкогольного сп`яніння на даному відеозаписі не зафіксовано. Недотримання встановленого порядку щодо проведення огляду на стан сп`яніння особи, неправильне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, унеможливлює визнання здобутих по справі доказів, належними та допустимими, в розумінні вимог ст. 251 КУпАП. Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення ОСОБА_1 ПДР не надано. За таких обставин протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 126 та ч.1 ст. 130 КУпАП складені з порушенням вимог законодавства та справа підлягає закриттю. Просив суд, закрити провадження в справі відносно ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд, вислухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_1 , захисника ОСОБА_1 адвоката Кадигроба В.О., дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 245 КУпАП одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення визначає своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Положеннями статті 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, зокрема, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Судом досліджено протоколи про адміністративне правопорушення від 07.09.2024 року серії ЕПР1 №124562 та ЕПР1 №124554 та додані до них матеріали з яких встановлено, що вони були складені відносно неповнолітньої особи.

Статтею 256 КУпАП встановлено загальні вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення. Так, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Крім того, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

У відповідності до окремої думки, висловленої суддями Верховного Суду України в постанові від 24.07.2015 року у справі 5-7кс15, до відносин у справах про адміністративне правопорушення можуть бути застосовані норми КПК, виходячи із загальних засад кримінального провадження (ст. 7 КПК України) та ст. 9 КПК України «Законність» і рішення суду у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року, де «Суд зазначає, що Уряд визнав карну кримінально-правову суть Кодексу про адміністративні правопорушення та його карний кримінально-правовий характер» (п. 17, п. 21).

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 44 КПК України, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній, то до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник. Законний представник - особа, яка представляє інтереси неповнолітнього або особи, що через свої фізичні або психічні вади не може сама здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Відповідно до ст.270 КУпАП інтереси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, і потерпілого, які є неповнолітніми або особами, що через свої фізичні або психічні вади не можуть самі здійснювати свої права у справах про адміністративні правопорушення, мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Згідно із ч. 3 ст. 270 КУпАП законні представники та представники мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; від імені особи, інтереси якої вони представляють, приносити скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу. Істотного значення для захисту прав та інтересів неповнолітнього правопорушника набуває можливість участі його батьків або законних представників при першому поясненні та складанні протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому існує потреба у визначенні процедури залучення батьків неповнолітнього до участі у провадженні у справі - повідомлення батьків неповнолітнього правопорушника або інших осіб в якості його законних представників та виклик для складання протоколу або залучення їх у якості законних представників, можливість участі яких передбачена ст. 270 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, протоколи про адміністративні правопорушення складені відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітнім, а тому вчинення будь-яких процесуальних дій у відношенні неповнолітнього повинні здійснюватися за участі його законного представника.

Із протоколів про адміністративні правопорушення випливає, що працівниками поліції були відібрані пояснення у неповнолітньої особи без участі батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Отже, судом установлено, що працівниками поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушенняу було істотно порушено право неповнолітнього ОСОБА_1 на захист. Установивши, що поліцейські спілкуються з неповнолітнім, вони були зобов`язані забезпечити прибуття на місце події законного представника, однак у порушення вимог ст.270 КУпАП, ч.2 ст.33 Закону України "Про національну поліцію" цього не зробили.

Крім того, при складанні протоколів працівниками поліції в порушення п. 11 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції працівниками поліції ОСОБА_1 не роз`яснено його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП.

Відповідно до статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свободи громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, повага до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Правовий статус неповнолітніх в Україні визначається Конституцією України, а саме стаття 52 проголошує, що діти рівні у своїх прав незалежно від походження. А також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідується за законом.

Згідно положень 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших Законів України.

Стаття 13 КУпАП містить лише визначення віку неповнолітніх осіб, які вчинили адміністративне правопорушення та підлягають адміністративній відповідальності із застосуванням заходів впливу, передбачених статтею 24-1 КУпАП.

Статтею 27 КУпАП встановлено, що інтереси неповнолітньої особи, яка притягується до адміністративної відповідальності мають право представляти їх законні представники (батьки, усиновителі, опікуни, піклувальники).

Також, статтею 1 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» покладає здійснення соціального захисту і профілактики правопорушень серед дітей, зокрема, на Службу у справах дітей районних державних адміністрацій та кримінальну поліцію у справах дітей відділу поліції, діяльність яких здійснюється на принципах законності, застосування переважно методів виховання і переконання, що передбачають вжиття примусових заходів лише після вичерпання всіх інших заходів впливу на поведінку дітей, неприпустимості приниження честі і гідності дітей, жорстокого поводження з ними, тощо.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на викладене, враховуючи, що Кодексом України про адміністративні правопорушення не встановлено особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо неповнолітніх, з метою розгляду даної справи відповідно до засад статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суддя вважає за необхідне застосувати в даному випадку аналогію закону щодо порядку кримінального провадження відносно неповнолітніх.

Згідно частини другої статті 484 КПК України орган, який здійснює провадження щодо неповнолітнього зобов`язаний здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Отже, аналізуючи вищевказане, вбачається, що при складанні протоколів порушено право на захист ОСОБА_1 , оскільки складені протоколи відносно неповнолітньої особи за відсутністю законного представника чи захисника.

Крім того, відповідності до вимог статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Згідно з положеннями статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст. 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст. 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02, «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», заява № 36673/04, «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року). При цьому Європейський суд з прав людини робить висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з вимогами п.7 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення здійснення правосуддя щодо неповнолітніх, право мати адвоката та право на присутність батьків є основними процесуальними гарантіями захисту прав неповнолітніх.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, насамперед увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, забезпечення права на захист неповнолітньої особи при її притягненні до будь-якого виду юридичної відповідальності здійснюється шляхом обов`язкового залучення законного представника.

При цьому правовий статус неповнолітнього, як особи, що не володіє повним обсягом дієздатності, для належної реалізації права на захист потребує залучення законного представника незалежно від наявності про це клопотання неповнолітнього.

Поліцейські при складанні протоколів про адміністративні правопорушення не переконались у тому, що ОСОБА_1 правильно розуміє суть правопорушень, вчинення яких йому ставиться у провину, хоча в цьому випадку зобов`язані були такі дії вчинити шляхом повідомлення і залучення до справи захисника та його батьків законних представників, як того вимагають загальні положення норм права як національного, так і міжнародного, зокрема, Конвенції ООН про права дитини, що регламентують захист прав дитини, а також особливість порядку притягнення неповнолітніх до відповідальності за вчинення правопорушення.

Наведені обставини вказують на порушення прав ОСОБА_1 на захист та роблять недопустимими докази у справі.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відтак, докази по справі відносно неповнолітнього, здобуті з порушенням вимог ст.ст.245, 270 КУпАП, а саме без належних доказів участі законного представника чи захисника, тобто з порушенням юридичних гарантій захисту прав і законних інтересів неповнолітнього, а тому, є недопустимими.

Самі по собі протоколи, що складені працівником поліції, не можуть бути джерелом доказів.

Інших доказів, які б свідчили про порушення неповнолітнім ОСОБА_1 положень ч.1 ст. 126, ч.1 ст.130 КУпАП, які можуть бути визнані судом належними і допустимими, не надано.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наведені обставини вказують на істотне порушення права на захист неповнолітнього, що дає підстави дійти висновку про те, що протоколи про адміністративні правопорушення, які є основним процесуальним документом, на підставі якого встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є недопустимими доказами, що тягне за собою очевидну недопустимість всіх інших зібраних доказів, які не підлягають аналізу з огляду на їх очевидну протиправність.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним провадження по справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП через недопустимість доказів, наданих до суду в обґрунтування винуватості у вчиненні вказаних правопорушень, у зв`язку з отриманням їх з порушенням права неповнолітнього на захист.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 24-1, ч.1 ст.126, ч.1 ст.130, 245, 247, 270, 251, 252, 279, 280, 283-285 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП- за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя В.В. Вікторов