ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/9557/23 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 33/818/1105/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, мешканець м. Дніпра,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що 30 липня 2023 року о 01 год. 21 хв. в м. Харкові, пл. Конституції, 21/2, водій ОСОБА_1 керував ТЗ «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер, що підтверджується тестом № 1936 від 30 липня 2023 року. результат огляду становить 1,76 проміле. ОСОБА_1 з результатом згодний.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 , оскільки відсутні докази його керування автомобілем. Поряд з цим наголошував, що автомобілем керувала інша особа, яка також перебувала на місці події. Посилався на порушення, які допустили працівники поліції під час проведення огляду, а також під час складення протоколу стосовно ОСОБА_1 . Зазначав, о на місці події під час складення стосовно нього протоколу вважав, що працівники поліції складали протокол за ст. 172-20 КУпАП. Також посилався на практику ЄСПЛ.

Поряд з цим, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений процесуальний строк для апеляційного оскарження цієї судової постанови, посилаючись на те, що вона була ухвалена 06 червня2024 року, а повний тест було опубліковано у ЄРДР лише 13 червня2024 року, а її копію захиснику ОСОБА_2 було видано тільки 17.06.2024року, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.

За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення, - відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Зокрема, апеляційний розгляд було призначено на 05.08.2024 року.

05.08.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення апеляційного розгляду, оскільки не має можливості з`явитись в судове засідання, а разом з тим, бажав прийняти особисто участь в судовому засіданні та надати свої пояснення.

Поряд з цим, 05.08.2-24 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Гринишина Є.В., в якому він просив відкласти апеляційний розгляд, оскільки зайнятий в іншому судовому розгляді.

Також, 05.08.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 за договором адвокатом Варфоломєєвої С.В., яка просила судове засідання відкласти в зв`язку з зайнятістю у кримінальному провадженні.

Ці клопотання ОСОБА_1 та його захисників було задоволено та апеляційний розгляд відкладено на 21.08.2024 року, про що було належним чином повідомлено ОСОБА_1 та його захисників.

21.08.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій просив відкласти розгляд справи стосовно нього, у зв`язку з неможливістю явки, а саме в це засідання свідка ОСОБА_3 , який знаходиться у відрядженні, так як він військовослужбовець і який дійсно може підтвердити його невинуватість щодо ст. 130 КУпАП.

Поряд з цим, 21.08.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 , в якому вона просила відкласти судовий розгляд, у зв`язку з її хворобою.

Ці клопотання ОСОБА_1 та захисників були задоволені, а апеляційний розгляд було відкладено на 07.10.2024 року.

07.10.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просив відкласти розгляд справи, оскільки він є військовим та захищає кордони країни, а також просив надати можливість пояснити обставини особисто в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Поряд з цим, 07.10.2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Варфаламєєвої С.В., яка просила відкласти судове засідання у зв`язку з тим, що на сьогодні подана заява ОСОБА_1 про перенесення слухання справи, так як забезпечити явку ОСОБА_1 не має можливості, просила повторити його виклик для надання йому можливості надати особисті пояснення щодо складення протоколу.

Ці клопотання ОСОБА_1 та його захисника також були задоволені, а апеляційний розгляд було відкладено до 11.11.2024 року.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції 11.11.2024 року ОСОБА_1 та його захисника Гринишин Є.В. та ОСОБА_4 не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток та СМС-повідомлень, причин неявки суду не повідомили.

Належить врахувати, що ані ОСОБА_1 , ані його захисник до початку судового розгляду не звертались до суду з будь-якими заявами чи клопотаннями, в тому числі про відкладення апеляційного розгляду.

Зокрема, ОСОБА_1 та захисникам було направлено судові повістки про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, одночасно з направленням СМС повідомлення у мобільний додаток «Viber», які ними були отримані 10.10.2024 року, про що свідчать відомості довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber».

Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001року у справі «Тойшлер проти Германії» наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх прав.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено: (…) сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження (…).

З відомостей , які маються в матеріалах цієї справи вбачається, що апелянт та його захисники, поза розумним сумнівом, обізнані про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 розглядається в Харківському апеляційному суді. Проте, ані ОСОБА_1 , ані його захисник не проявили зацікавленості щодо розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , який було призначено на 11.11.2024 року.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 271 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 без його участі та без участі його захисників, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах справи, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомила, а також не надали будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.9А.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, акту огляду на стан сп`яніння, результат огляду на стан сп`яніння, а також на відомості відеозапису бодікамери працівників поліції.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1) вбачається, що ОСОБА_1 керував ТЗ в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора ДРАГЕР, що підтверджується тестом № 1936 від 30.07.2023 року. Результат огляду становить 1,76 проміле. ОСОБА_1 з результатом згодний.

Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручні підписи у цьому протоколі.

Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисниками не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання проведення службової перевірки щодо незаконних дій під час складення протоколу, не зверталися до суду в порядку КАС України із скаргами на дії чи бездіяльність працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто вбачається, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій працівників поліції під час проведення ними його огляду на стан сп`яніння, а також під час складення протоколу стосовно нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг ОСОБА_1 та його захисників щодо дій працівників поліції під час проведення ними огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, а також складення ними протоколу та відсутність будь-яких рішень уповноважених органів про визнання дій працівників поліції незаконними, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та можуть бути враховані у якості доказу.

Крім того, відповідно до відомостей роздруківки газоаналізатору Драгер (арк. 5) вбачається, що 30.07.2023 року зміст алкоголю у видихаємому ОСОБА_1 повітрі склав 1,76 проміле.

З таким результатом огляду ОСОБА_1 був згоден, про що свідчить його власноручний підпис у цій роздруківці. Також відповідно до відомостей акту огляду на стан алкогольного сп`яніння (арк. 6) вбачається, що ОСОБА_1 був згоден з результатом огляду, про що особисто поставив свій підпис у відповідній графі: « З результатами згоден».

Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис подій, які відбувались 30.07.2023 року за участю ОСОБА_1 , які були зафіксовані на бодікамеру працівників поліції (акр.2).

Відповідно до відомостей цього відеозапису вбачається, що працівники поліції встановили ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер. ОСОБА_1 погодився пройти цей огляд. Працівники поліції розпакували мундштук, встановили його в газоаналізатор, провели контрольний забір повітря результат негативний. Після цього ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням цього ж газоаналізатору та результат був позитивний 1,76 проміле. З результатом ОСОБА_1 був згоден та не заявляв будь-яких заперечень щодо цього результату, а до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння проїхати відмовився. Після цього працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 що стосовно нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП, з чим останній погодився.

Отже ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням газоаналізатору Драгер та результат був позитивний 1,76 проміле. З таким результатом ОСОБА_1 був згоден.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив працівників поліції про те, що це його цивільний автомобіль і він має право їздити на ньому.

Також працівники поліції звертались до ОСОБА_1 як до водія, і він цього не заперечував.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не повідомляв останнім про те, що автомобілем він не керував, а керування здійснював ОСОБА_3 .

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що на місці події також був присутній ОСОБА_3 , який особисто не повідомляв працівників поліції на місці події про те, що саме він керував автомобілем.

Також належить врахувати те, що ОСОБА_3 перебуває у товариських стосунках з ОСОБА_1 . Такі відомості свідчать про те, що пояснення ОСОБА_3 , які він надавав в судовому засіданні в суді першої інстанції, не є об`єктивними та не підтверджуються будь-якими фактичними відомостями, а тому такі твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем, суд апеляційної інстанції розцінює як обраний ним спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, тобто був водієм цього транспортного засобу, що вочевидь спростовує такі твердження апелянта.

Крім того, з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснювали ОСОБА_1 порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що свідчить про законність їх дій.

Поряд з цим, твердження апелянта щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно д вимог ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.

Аналізуючи вимоги цієї статті об`єктивно вбачається, що працівники поліції під час проведення огляду на стан сп`яніння зобов`язані залучити свідків лише у разі неможливості застосування спеціальних технічних засобів відеозапису події. В цій справі працівники поліції застосували відеозапис та долучили його до матеріалів справи, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність не залучення свідків працівниками поліції під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, з відеозапису також вбачається, що працівники поліції встановили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, що, поза розумним сумнівом свідчить про законність вимог працівників поліції щодо проведення стосовно нього огляду на стан його сп`яніння.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 7) вбачається, що 30.07.2023 року о 01 год. 21 хв. за адресою: м. Харків, пл. Конституції, 21/2 екіпажем 1152 було зупинено автомобіль Ауді А6 під керуванням ОСОБА_1 у якого під час спілкування було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру Драгер на що він погодився. Результат аналізу становить 1,76 проміле з результатом ОСОБА_1 погодився.

Оскільки дії працівників поліції щодо проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння та щодо складення протоколу, не оскаржені, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості які зафіксовані у рапорті працівника поліції узгоджуються з іншими доказами у справі та заслуговують на увагу.

Належить врахувати, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9А Правил дорожнього руху та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков