ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 Справа №607/20688/24 Провадження №3/607/8678/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Царук І.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи, яка надійшла з Відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №129292 від 14.09.2024, ОСОБА_1 ставиться у провину те, що він 14.09.2024 о 17 год. 15 хв. в с. Івачів Горішній Тернопільського району по вул. Проектна, не маючи права керування таким транспортним засобом та, будучи протягом року притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, повторно керував транспортним засобом марки «Lexus IS 220D», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Вказаними діями, на думку особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.1. а) Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП. При розгляді справи ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП не визнав. Ствердив, що за обставин, наведених у складеному щодо нього протоколі, транспортним засобом марки «Lexus IS 220D», номерний знак НОМЕР_1 , він не керував та, відповідно, зазначене адміністративне правопорушення не вчиняв. Також просив суд врахувати відсутність у справі відеофіксації чи інших належних доказів керування ним транспортним засобом.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та дослідивши матеріали справи, суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП та не може бути перекладено на суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Згідно з вимогами пункту 2.1. а) Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до диспозиції ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність в тому числі за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

При цьому визначальними для кваліфікації діяння за статтею 126 КУпАП є встановлення спеціального суб`єкта такого адміністративного правопорушення, оскільки суб`єктом зазначеного адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

Згідно з пунктом 38 постанови Верховного Суду від 20.02.2019 (справа № 404/4467/16-а (2-іс/811/3/17) само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі.

Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Отже, зазначена обставина обов`язково належить до предмету доказування під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Як видно, на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, долучено: протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №129292 від 14.09.2024; копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №3050476 від 14.09.2024; письмові пояснення ОСОБА_1 від 14.09.2024.

Втім, долучені до протоколу про адміністративне правопорушення документи, на переконання суду, не підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки не містять належних, допустимих, достовірних, достатніх і переконливих доказів на підтвердження обставин, що підлягають доказуванню в цій справі.

Так, долучені до протоколу письмові пояснення ОСОБА_1 від 14.09.2024, суд у якості доказу вчинення останнім адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП до уваги не приймає, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_1 надав інші пояснення відносно викладених у складеному щодо нього протоколі обставин, заперечивши факт керування ним транспортним засобом.

З огляду на вказане вище та положення ст. 62 Конституції України, якими передбачено у тому числі, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, наявна у матеріалах справи копія постанови серії ЕНА №3050476 від 14.09.2024 не може бути достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

Як видно, жодних інших доказів, на основі яких може бути встановлено наявність чи відсутність в діях ОСОБА_1 складу поставленого йому у провину адміністративного правопорушення, як то: пояснення свідків чи показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, що мало б значення для правильного вирішення справи, в контексті положень ст. 251 КУпАП, в матеріалах справи немає, не дивлячись на те, що складений щодо ОСОБА_1 протокол містить посилання на відеофіксацію технічного засобу відеозапису №НС200797.

Таким чином, суд констатує відсутність в матеріалах даної справи достатніх доказів, які б беззаперечно та за принципом «поза розумним сумнівом» підтверджували те, що ОСОБА_1 14.09.2024 о 17 год. 15 хв. керував транспортним засобом марки «Lexus IS 220D», номерний знак НОМЕР_1 , тобто був водієм та відповідно суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, суд зазначає, що для наявності такої кваліфікуючої ознаки, визначеної диспозицією ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, особу протягом року має бути піддано адміністративному стягнення за вчинення однорідного правопорушення, у даному випадку адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Так, зі змісту п. 2 ст. 35 КУпАП вбачається, що під повторним вчиненням адміністративного правопорушення слід розуміти повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Поряд з цим, копії постанови уповноваженої службової особи органу Національної поліції про притягнення ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, тобто за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, до матеріалів справи не долучено.

При вказаних обставинах, сам по собі складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП не може бути визнаний єдиним належним та допустимим доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, в частині підтвердження факту вчинення особою певних діянь, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а викладені у ньому обставини повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.

Так, приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, здійснюючи провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 працівники поліції не дотримались встановленого законом порядку фіксації правопорушення, а також зібрання і оформлення доказів.

При цьому, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно із ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

Отже, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд доходить висновку, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки не надано достатніх доказів його вини в скоєнні цього адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, суд доходить висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, а тому провадження у справі відносно нього підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП судовий збір стягується лише в разі винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Оскільки адміністративне стягнення до ОСОБА_1 не застосовується, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 247, 283-285, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня винесення.

СуддяІ. М. Царук