Справа №522/1673/24
Провадження №3/522/4485/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С.,

за участю секретарів судового засідання Тончевої П.В., ОСОБА_1 ,

захисників адвокатів Михайлова О.М., Шитікової Р.Ю.,

правопорушника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи, що надійшли з Полку Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

У провадження судді Приморського районного суду міста Одеси Єршової Л.С. надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою судді Єршової Л.С. від 18.04.2024 року було задоволено клопотання адвоката Михайлова О.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , та матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_2 були направлені до УПП в Одеській області для належного оформлення у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 256 КУпАП.

22.05.2024 року вище вказані матеріали справи відносно ОСОБА_2 після належного оформлення надійшли на розгляд суду.

Відповідно до наданих суду адміністративних матеріалів 18.01.2024 року о 22 год. 07 хв. в м. Одесі по вул. Катерининській, буд. 2, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510 ARLM-0425, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор №471011, №741333. Результат становить 0,53 ‰ проміле, тест №1422. Водій ОСОБА_2 з результатом тесту не погодилася та зі згоди водія огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» лікарем наркологом, згідно з висновком якого водій ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (висновок №000176).

За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_2 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №731890 від 18.01.2024 року за ч.1 ст.130 КУпАП України.

У судовому засіданні ОСОБА_2 категорично не визнала свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому зазначила, що не погоджується зі складеним відносно неї протоколом, оскільки не керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому одразу погодилася пройти тест на стан сп`яніння із застосуванням алкотестера. У подальшому показник її здивував та вона погодилася пройти тест в закладі охорони здоров`я, оскільки була впевнена, що вона цілком твереза. З висновком лікаря нарколога категорично не згодна, стверджувала, що причин для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_2 не було, тому всі подальші дії працівників поліції не відповідають нормам чинного законодавства. Окрім того, зазначила, що результат тесту, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю у повітрі, що вона видихала не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права. У зв`язку з чим, просила справу про адміністративне правопорушення відносно неї закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Після оголошення перерви, ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, від її захисника Шитікової Р.Ю. надійшла заява про розгляд справи за відсутності правопорушника та її захисника.

Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, її захисників, оглянувши відеозапис, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.06.2004 №11 «Про окремі питання, що виникають при застосуванні судами положень ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, де зазначено, що згідно зі ст. 245 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має своєчасно, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувати обставини справи і вирішити її в точній відповідності із законом.

Під всебічним, повним та об`єктивним з`ясуванням всіх обставин справи необхідно розуміти максимально повне дослідження події, яка відбулась, шляхом відібрання пояснень у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, залучення свідків та вчинення інших необхідних процесуальних дій.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться у самому протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з їх невідповідністю нормам ст. 256 КУпАП, та виходячи з того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З матеріалів справи вбачається наступне.

18.01.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №731890 про те, що 18.01.2024 року о 22 год. 07 хв. в м. Одесі по вул. Катерининській, буд. 2, водій ОСОБА_2 керувала транспортним засобом марки Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , у порушення п.2.9а Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510 ARLM-0425, що зафіксовано на нагрудний відео реєстратор №471011, №741333. Результат становить 0,53 ‰ проміле, тест №1422. Водій ОСОБА_2 з результатом тесту не погодилася та зі згоди водія огляд на стан алкогольного сп`яніння було проведено в закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» лікарем наркологом, згідно з висновком якого водій ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (висновок №000176).

Керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, -тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 130 КУпАП).

Норма ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, а тому серед ознак суті такого адміністративного правопорушення обов`язково повинно бути посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Відповідно до п. 2.9 «а» Правил Дорожнього Руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Вислухавши пояснення ОСОБА_2 , надані у судовому засіданні, якими вона повністю заперечувала факт порушення нею правил дорожнього руху, судом було досліджено матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , а саме:

- протокол серії ААД №731890 від 18.01.2024 року;

- довідку про отримання водієм ОСОБА_2 посвідчення водія;

- довідку про відсутність повторності вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, протягом року;

- тест №1422, здійснений за допомогою технічного приладу Drager Alkotest 7510 ARLM-0425;

- акт огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння за допомогою приладу Drager Alkotest 7510 ARLM-0425;

- висновок КП «ООМЦПЗ» ООР від 18.01.2024 року;

- відеозапис з портативного відео реєстратора (ПВР) №471011, №741333.

Під час огляду у судовому засіданні відеозапису, долученого співробітниками поліції до протоколу, встановлено, що відеозапис з ПВР №471011, №741333 не містить в собі факту керування та моменту зупинки працівниками поліції транспортного засобу марки Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 , а зафіксовано лише факт того, як поліцейський підходить до вище вказаного автомобіля, який був припаркований та пропонує ОСОБА_2 надати документи на автомобіль та пройти тест на стан алкогольного сп`яніння.

У випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшуковувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Також переглядом відеозапису встановлено, що під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_2 поводила себе адекватно, висловлювала свої заперечення, її поведінка цілком відповідала обстановці.

Крім цього, як встановлено матеріалами справи про адміністративне правопорушення, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ОСОБА_2 таких положень ПДР, які б відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Тобто, із матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій ОСОБА_2 допустила будь-які порушення правил дорожнього руху, за які її слід було зупинити, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не була зобов`язана виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно неї не можуть бути належними та допустимими доказами її вини у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає позиції, викладеної у Постанові ВС України від 15.03.2019 року по справі №686/11314/17.

Водночас відеозапис, долучений до матеріалів справи відносно ОСОБА_2 не містить відомостей, які б мали значення для справи, оскільки розпочинається з моменту початку спілкування біля припаркованого транспортного засобу марки Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1 працівника поліції з ОСОБА_2 . Відтворити дії співробітників поліції та ОСОБА_2 до цього моменту суд позбавлений, яким чином та які були підстави для проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням приладу Drager Alkotest 7510 ARLM-0425 та в закладі охорони здоров`я не встановлено, так як в порушення вимог закону в даний проміжок часу не зафіксовано.

При цьому суд враховує те, що обов`язок проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими, передбачений «Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженою наказом МВС України 18.12.2018 №1026, зареєстрована в МЮ України 11.01.2019 за № 28/3299 (в подальшому Інструкція від 18.12.2018). Відповідно до п. 5. розділу ІІ цієї Інструкції, включення портативного відео реєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відео реєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу.

На думку суду, метою обов`язкової відео фіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським є забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення, усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій, перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.

Також слід вказати, що п.3.5 розділу III Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 р. № 100, встановлює, що після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Враховуючи, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, не проводився безперервно спеціальними технічними засобами з моменту зупинки та весь час під час виконання необхідних ними дій, що є порушенням Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, затверджену наказом МВС України 18.12.2018 №1026, суд розцінює, що доданий працівниками до матеріалів справи диск із відеофайлом є неналежним і недопустимим доказом.

З метою перевірки пояснень ОСОБА_2 , 12.08.2024 року суддею було на місці ухвалено постанову про виклик у судове засідання та допит у якості свідка інспектора Полку УПП в Одеській області лейтенанта поліції Кірова Сергія Сергійовича, яким було складено протокол серії ААД №731890 від 18.01.2024 року відносно вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КК України.

Однак, у судове засідання інспектор ОСОБА_3 не з`явився, про дату та час судового засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, суддя був позбавлений можливості допитати інспектора Кірова С.С. у судовому засіданні у якості свідка з метою перевірки показань ОСОБА_2 , а отже усі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_2 суддею тлумачаться на її користь.

Крім того, варто зазначити, що пунктом 7 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.

Згідно з технічними характеристиками приладу «Drager Alkotest», границі допустимої похибки під час експлуатування приладу можуть складати +/ - 0,06 проміле - у діапазоні від 0 до 0,8 проміле.

Статтею 8 пунктом 5 Венської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974 року, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг. на літр повітря, що видихається.

Таким чином, мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння, згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг. на літр повітря, що видихається, і, у перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле.

Окрім цього, з наявного в матеріалах справи відеозапису із портативного відео реєстратора працівника патрульної поліції щодо складання адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_2 вбачається, що під час спілкування з поліцейськими, водій поводила себе адекватно, чітко відповідала на їх запитання, висловлювала свої заперечення, її поведінка цілком відповідала обстановці. У водія ОСОБА_2 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, у неї відсутнє виражене тремтіння пальців рук та не чітка мова.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а отже правовідносини, які охоплюються сферою дії Конвенції, мають врегульовуватися з урахуванням не лише національного законодавства, але й Конвенції та практики ЄСПЛ.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка висловлена у рішеннях « Надточій проти України», «Остюрн проти ФРН», «Енгель та інші проти Нідерландів», «Равнсборг проти Швеції», «Путц проти Австрії», гарантії прав людини, передбачені Конвенцією, щодо кримінального провадження, розповсюджуються у тому числі і на інше публічне переслідування особи, якщо таке переслідування можливо визначити карно-кримінально правовим та національним правом: колом адресатів та правовими наслідками для адресатів. Тобто гарантії передбачені ст. 4 Протоколу №7, стосуються не лише кримінального провадження у розумінні законодавства України, а й будь-якого публічного переслідування, яке здійснюється Державою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутністю будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень (правовий висновок Конституційного Суду України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року).

За таких обставинах, суд, при оцінюванні зібраних у справі доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що в матеріалах справи недостатньо доказів, які встановлюють наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провину ОСОБА_2 у його вчиненні, а отже в діях ОСОБА_2 відсутній склад інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дана справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, оскільки відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 7, 130, 221, 247, 251, 255, 284 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Л.С. Єршова