Закарпатський апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/814/23 за апеляційною скаргою захисника- адвоката Сотника В. М. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023.

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, непрацюючий, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 536,80 грн на користь держави.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 340483 від 26.06.2023 та постанови судді від 27.10.2023 вбачається, що 26.06.2023 о 10 год 49 хв ОСОБА_2 в с. Оноківці по вул. Магістральній, б/н, керував транспортним засобом марки «Kia Rio» державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився в лікаря нарколога в м. Ужгороді. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Сотник В. М. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що працівниками поліції порушена процедура направлення ОСОБА_2 на освідування, оскільки поліцейські спочатку запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, відтак виявивши у себе відсутність приладу «Драгер», направили його до закладу охорони здоров`я. Всі прохання ОСОБА_2 скористатися послугами захисника при направленні на огляд, поліцейськими були проігноровані. Права ОСОБА_2 також не роз`яснені. Поліцейські під час перебування у закладі охорони здоров`я зазначили, що водій ОСОБА_2 ймовірно перебуває у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння. З результатами освідування ОСОБА_2 не ознайомлено, він поставив свій підпис під тиском працівників поліції. Також звертає увагу на факт безпідставної зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи не містять жодних доказів про порушення водієм ОСОБА_2 правил дорожнього руху. Окремо адвокат Сотник В. М. зазначає, що ним подано клопотання про призначення токсикологічного дослідження

-2-

на предмет вмісту наркотичних засобів, однак місцевим судом отримано відповідь медичного закладу про те, що дослідження не можливо провести у зв`язку із недостатньою кількістю біологічного середовища сечі. Також вказує на неналежність наявного у матеріалах справи доказу відеозапису через те, що такий не є безперервним, окрім того не залучено двох свідків. Місцевий суд не надав оцінки письмовим запереченням сторони захисту та письмовим поясненням ОСОБА_2 . Просить постанову скасувати, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Сотник В. М. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися.

Захисник-адвокат Сотник В. М. повідомлений за допомогою смс-повідомлення, про що свідчить довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber».

Повідомлення про час та місце розгляду справи надіслано ОСОБА_2 відповідно до вимог закону на адресу, яка наявна в матеріалах справи, однак таке повернулося до апеляційного суду без вручення, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не з`явився у поштове відділення для отримання поштової кореспонденції.

Наведене свідчить про те, що судом апеляційної інстанції вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_2 та його захисника про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 перебуває у провадженні апеляційного суду з 16.11.2023, однак ОСОБА_2 та захисник жодного разу не з`явилися у судові засідання, що свідчить про їх явне небажання брати участь у розгляді справи апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2024, 01.04.2024 та 17.06.2024 розгляд справи було відкладено на підставі заяви захисника-адвоката Сотника В. М. про перенесення судового засідання. При цьому, адвокатом жодного разу не надано доказів у підтвердження відомостей, на які він посилався як на поважні причини неявки в судове засідання.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_2 та захисник в черговий раз не з`явилися у судове засідання до апеляційного суду, клопотання про відкладення розгляду справи з наданням відповідних доказів у підтвердження поважності причин неявки не подавали, а також беручи до уваги вимоги закону про розгляд справи в розумні строки та рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Сотника В. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.

-3-

Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція № 1452/735) ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно пункту 6 розділу І Інструкції № 1452/735, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).

За приписами до пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.

-4-

З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 26.06.2023 о 10 год 49 хв у с. Оноківці по вул. Магістральній, б/н, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Kia Rio» державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога в м. Ужгороді. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина останнього повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.

Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 340483 від 26.06.2023, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який, всупереч доводів апеляційної скарги відповідає вимогам ст. 256 КУпАП як щодо змісту, так і щодо форми; висновком лікаря КНП «Закарпатський обласний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» № 1406 від 26.06.2023 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким підтверджено перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння; відеозаписом та іншими матеріалами справи.

Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що старший інспектор СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Стойка М. П. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.

Крім того, огляд водія ОСОБА_2 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , який, будучи кваліфікованим фахівцем, встановив факт перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння та склав про це відповідний висновок (а. с. 2).

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1406 від 26.06.2023, є належним та допустимим доказом в справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу свого рішення, як такий, що дійсно підтверджує перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд на стан наркотичного сп`яніння було проведено з порушенням, не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду,

-5-

визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно пункту 2 розділу І цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками наркотичного сп`яніння, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, ОСОБА_2 висловлював свою незгоду з результатами такого огляду.

Огляд ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем у закладі охорони здоров`я та жодних порушень порядку проведення такого огляду не виявлено.

Відповідно до пункту 14 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, висновок лікаря може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.

Між тим, ОСОБА_2 та його захисником не надано доказів оскарження ним висновку КНП «Закарпатський обласний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» № 1406 від 26.06.2023 щодо результатів огляду його на стан наркотичного сп`яніння.

Відтак, медичний огляд ОСОБА_2 щодо виявлення стану наркотичного сп`яніння проведений з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП, а тому доводи апеляційної скарги про те, що медичний висновок про перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом та на його основі складений протокол про адміністративне правопорушення, не може вважатися належним та достовірним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є необґрунтованими і такі апеляційним судом відхиляються.

При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.

-6-

Також, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 340483 від 26.06.2023 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_2 , всупереч доводів апеляційної скарги, роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористався ОСОБА_2 , надавши пояснення по суті правопорушення, з обставинами якого він не погодився. У протоколі містяться підписи поліцейського, який склав протокол, підпис ОСОБА_2 , а також долучені до протоколу додатки.

Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що права ОСОБА_2 також не роз`яснені, не знаходять свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, у тому числі й змістом протоколу.

Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції порушена процедура направлення ОСОБА_2 на освідування, оскільки поліцейські спочатку запропонували водію пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, відтак виявивши у себе відсутність приладу «Драгер», направили його до закладу охорони здоров`я.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан наркотичного сп`яніння, що мало місце у випадку з водієм ОСОБА_2 , проводиться виключно у закладі охорони здоров`я, а не на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер». При цьому, вказані доводи жодним чином не спростовують як факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, так і перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка поліцейськими водія ОСОБА_2 була безпідставною, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки у їх підтвердження не надано жодних доказів. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом стороною захисту не заперечується, а неправомірність зупинки транспортного засобу не є предметом дослідження під час судового розгляду справи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що з результатами освідування ОСОБА_2 не ознайомлено, він поставив свій підпис під тиском працівників поліції.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що своїм підписом у висновку лікаря ОСОБА_2 підтвердив, що він ознайомлений з результатами огляду.

При цьому, вматеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про наявність у працівників полії підстав для обмови ОСОБА_2 у керуванні ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а також про застосування працівниками поліції тиску чи незаконних методів примусу, які призвели до примусового підписання ОСОБА_2 висновку лікаря.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії працівників поліції щодо складання протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, матеріали справи не містять.

-7-

Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що всі прохання ОСОБА_2 скористатися послугами захисника при направленні на огляд, поліцейськими були проігноровані. З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 заявляв працівникам поліції про бажання скористатися послугами захисника. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що право ОСОБА_2 на захист було забезпечено під час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги про неналежність наявного у матеріалах справи доказу відеозапису через те, що такий не є безперервним, апеляційний суд визнає безпідставними з огляду на таке.

Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.

Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки цим відеозаписом підтверджено факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом та направлення його до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому такі твердження сторони захисту апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні.

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом наявних у матеріалах справи відеозаписів.

Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.

Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.

-8-

Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість відеозапису, як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним, є необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані цим відеозаписом та використані як доказ вчинення інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

За таких обставин, доводи про те, що відеозапис є неповним, не є підставою для скасування прийнятого судом рішення, оскільки відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, а обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджуються зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 340483 від 26.06.2023, так і у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості відеозапису.

Всупереч доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що працівниками поліції не залучено двох свідків, то такі також є безпідставними з огляду на положення ч. 4 ст. 266 КУпАП та розділ ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, які не вимагають обов`язкового здійснення відео фіксації чи залучення двох свідків при проходженні особою огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Обов`язковою є тільки присутність поліцейського.

Твердження захисника про не проведення токсикологічної експертизи через з недостатній об`єм біологічного середовища (сечі) в ємкості, яка перебуває на зберіганні, не спростовує правильності медичного висновку КНП «Закарпатський обласний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» № 1406 від 26.06.2023 щодо результатів огляду ОСОБА_2 на стан сп`яніння, який обґрунтовано визнано судом належним доказом.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не спростовують доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-9-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.

Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Сотника В. М. задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Сотника В. М. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2023 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя