Справа № 446/620/24 Головуючий у 1 інстанції: Котормус Т.І.
Провадження № 33/811/827/24 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Андрушківа С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_2 на постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 травня 2024 року

в с т а н о в и в :

Постановою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 травня 2024 року

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн 60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 29.01.2024 о 12 год. 00 хв. в с. Новий Став на вул. Грабовського, 15, керував т/з ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу Drager, результат - 0, 47 ‰, чим порушив п. 2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На постанову судді захисник Андрушків С.Є. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що у матеріалах справи, у тому числі на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом 29.01.2024 о 12 год. 10 хв.

На думку апелянта, вищевказане підтверджує пояснення ОСОБА_1 про те, що того дня він відпочивав на ставку, та не плануючи їхати за кермом, випив пляшку пива. Працівники поліції під`їхали, коли він перебував біля автомобіля.

Стверджує, що обставини, викладені у рапорті поліцейського, щодо зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 не відповідають дійсності.

Вказує, що суддя безпідставно відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про допит працівників поліції.

Звертає увагу, що походження відеозапису, долученого до матеріалів справи, після того як судом такі двічі поверталися для дооформлення, є незрозумілим.

Стверджує, що ОСОБА_1 всупереч вимогам закону, не було відсторонено від керування транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Андрушківа С.Є. на підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тобто однобічно розглянув справу, без з`ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для її розгляду, та не звернувши уваги на те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, однак апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази не можна вважати належними, допустимими та такими, що доводять вину ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, суд виходить із того, що під керуванням транспортним засобом розуміється виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом». Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у справі №404/4467/16-а від 20.02.2019 року зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Проте, зазначення «водія» унеможливлює правозастосування вказаного визначення в розумінні ст. 130 КУпАП, оскільки суттєво зменшує коло осіб, які можуть бути притягнуті до відповідальності за керування у нетверезому стані.

Таким чином, знаходження біля транспортного засобу або всередині, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані, не є доказом вчинення останньою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Однією з головних умов для огляду водія транспортного засобу на стан сп`яніння є не лише наявність достатніх підстав вважати, що особа перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, а й та обставина, що саме ця особа у такому стані керувала транспортним засобом.

Тобто, факт вживання особою алкоголю до проведення огляду або відмову особи у проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння повинен бути в нерозривному зв`язку з керуванням цією особою транспортним засобом.

Разом із тим, судом першої інстанції, всупереч положень ст. 280 КУпАП не було достеменно з`ясовано чи керував ОСОБА_1 транспортним засобом.

Як пояснив ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, того дня він перебував на ставку у с. Новий Став, випив пляшку пива, оскільки не планував нікуди їхати. Після цього він підійшов до автомобіля, та через деякий час під`їхали поліцейські на службовому автомобілі «Toyota Prius». Поліцейські почали з ним розмову, у ході якої зауважили, що він перебуває у стані сп`яніння та наполягли на проходженні огляду. У подальшому, через відсутність у них приладу «Драгер», останні викликали інший екіпаж поліції у складі поліцейського ОСОБА_3 , який прибув на автомобілі «Renault». Вважає, що йому безпідставно запропонували огляд на стан сп`яніння, оскільки він не керував автомобілем, проте в той момент він не хотів створювати конфліктної ситуації та пройшов огляд.

На відеозаписі з долученого до матеріалів справи диску не зафіксовано руху транспортного засобу ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та такий розпочинається з спілкування поліцейських з ОСОБА_1 біля припаркованого автомобіля.

Будь-який інший належний та допустимий доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом у матеріалах справи відсутній.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу, що всупереч вимогам Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 щодо безперервної відеофіксації, відеозапис з нагрудних камер поліцейських на вищезазначеному диску має фрагментарний і вибірковий характер, що не дає змоги всебічно, повно та неупереджено встановити всі обставини справи.

Окрім цього апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до рапорта інспектора СРПП ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області А. Стельмашка, ним під час несення служби з сержантом поліції ОСОБА_4 на службовому автомобілі Renault Dokker було зупинено у с. Новий Став на вул. Грабовського, 15, автомобіль ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався вулицею та маневрував. Після зупинки автомобіля було встановлено особу водія. Ним виявився ОСОБА_1 . В ході спілкування було встановлено, що у ОСОБА_1 наявні ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився.

Проте викладена в рапорті поліцейського інформація суперечить показанням ОСОБА_1 , який повідомив, що першими до місця стоянки його автомобіля прибув екіпаж на службовому автомобілі «Toyota Prius», а ОСОБА_3 разом з поліцейськийм ОСОБА_4 на службовому автомобілі Renault прибули на вимогу поліцейських, оскільки саме у них був прилад Drager.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказану суперечність та не усунув її в ході судового розгляду.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За наведених обставин, з огляду на пояснення ОСОБА_1 та відсутність інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту керування останнім транспортним засобом за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи таких доказів.

З урахуванням наведеного, встановлені апеляційним судом обставини справи виключають кваліфікацію дії ОСОБА_1 як порушення водієм вимог пункту 2.9а Правил дорожнього руху, а саме керування особою транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість прийнятого місцевим судом рішення про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП - скасуванню із закриттям провадження по справі, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Керуючись п. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 14 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах