Номер провадження: 33/813/1935/24
Номер справи місцевого суду: 491/1501/23
Головуючий у першій інстанції Надєр Л. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 17.06.2024 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 164999, 20 грудня 2023 року о 00 годин 30 хвилин ОСОБА_1 в с. Долинське по вул. Центральній Подільського району Одеської області керував автомобілем марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом тесту за допомогою приладу «Alcotest 6820 Drager» №659 від 20 грудня 2023 року, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.130 КУпАП.

Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 17.06.2024 ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 гривень 60 копійок.

Не погодившись з наведеною постановою суду, 27.06.2024 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить суд скасувати постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 17.06.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та визнати, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що для того, щоб заявити водію вимогу щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння у працівника поліції повинні бути достатні підстави для цього, разом з тим, з відео-файлу, на який посилається суд першої інстанції вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання. Зазначає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, однак, ні з першої, ні з другої спроби не визначив наявність алкоголю, лише згодом працівники поліції вказали, що за результатами тесту Драгер визначив наявність алкоголю, нібито 1,58 проміле. ОСОБА_1 висловив сумнів і не погодився з результатом тесту, однак працівники поліції не роз`яснили останньому порядок проходження огляду в медичному закладі у разу незгоди водія з результатами на місці зупинки.

Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що в протоколі ААД № 164999 зазначено час складання 00 год. 40 хв., а результати Драгер були сформовані о 00 год. 51 хв., тобто спочатку був протокол був складений протокол, а лише потім проводились дії для перевірки чи дійсно ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. В протоколі невірно зазначена адреса мешкання ОСОБА_1 , також не вказано в якому районі і в якій області розташований населений пункт, в зв`язку з чим, неможливо встановити точне місце скоєння адміністративного правопорушення. В протоколі у графі «до протоколу додаються» вказано «матеріали справи», однак не зазначено, які саме матеріали. Відео-файл, на який посилається суд першої інстанції є неналежним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на нього. В порушення вимог Інструкції огляд на стан алкогольного сп`яніння проходив за відсутності двох свідків. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що протокол майже нечитабельний, не можна зрозуміти текст викладеного, та в протоколі містяться графи, які не заповнені та прочерки в них відсутні, що робить можливе внесення до них додаткових відомостей, що є порушенням КУпАП.

В судове засідання, призначене на 06.11.2024 о 10:00 год., ОСОБА_1 та його захисник ОСОБА_2 не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № БР №164499 від 20.12.2023 (а.с. 4);

- роздрукованим чеком «Alcotest Drager», відповідно до якого результат тестування на алкоголь ОСОБА_1 склав 1,58 % (а.с. 5);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 6);

- відеозаписам події, яка сталася 20.12.2023 (а.с. 11).

Аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Ананьївського районного суду Одеської області від 17.06.2024 та порушенні ним вимог п. 2.9а ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 ставить під сумнів результати огляду на стан алкогольного сп`яніння, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Драгер, оскільки прилад визначив наявність алкоголю не з першого разу.

Зазначені доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що процедура проведення огляду була здійснена в визначеному законодавством порядку, будь-яких порушень судом не встановлено. Разом з тим, причиною того, що ступінь алкоголю у ОСОБА_1 був визначений не одразу є те, що під час забору повітря приладом, особа декілька раз переривала видихання повітря, про що працівник поліції неодноразово наголошував особі.

Крім того, працівник поліції також роз`яснював ОСОБА_1 , що той має право ознайомитися з відповідними сертифікатами на підтвердження справності приладу Alcotest Drager» та здійснення повірки приладу у строк встановлений законом, проте особа зазначеним правом не скористалася. При цьому після проведення огляду на стан сп`яніння та озвучення його результатів ОСОБА_1 , останній жодної незгоди з результатом огляду не висловив та навпаки сам неодноразово зазначив, що вживав алкогольні напої. А тому і доводи, що ОСОБА_1 не погодився з результатом тесту, однак працівники поліції не роз`яснили останньому порядок проходження огляду в медичному закладі є також безпідставними.

Твердження ОСОБА_1 в частині того, що для того, щоб заявити водію вимогу щодо необхідності пройти огляд на стан сп`яніння у працівника поліції повинні бути достатні підстави для цього, разом з тим, з відео-файлу на який посилається суд першої інстанції вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції, ОСОБА_1 поводив себе адекватно, чітко відповідав на запитання, апеляційним судом не приймаються, зважаючи на наступне.

Положеннями п. 2 - 4 розділу І Інструкції № 1452/735 встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

З аналізу наведених норм права вбачається, підстави вважати чи перебувають у стані сп`яніння особи відноситься до виключних повноважень працівників поліції. Крім того, з відеозапису, який долучений до матеріалів справи вбачається, що скаржнику були озвучені виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, почервоніле обличчя, будь-яких заперечень щодо вказаних ознак особа не висловила, відтак зазначені доводи є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що огляд на стан алкогольного сп`яніння був здійснений з порушенням вимог інструкції, оскільки був проведений за відсутності двох свідків, апеляційний суд відхиляє, зважаючи на те, що процедура проведення огляд фіксувалась на бодікамери працівників поліції, а тому з урахуванням положень ч. 2 ст. 266 КУпАП та Інструкції № 1395 у працівників поліції не виник обов`язок залучати свідків.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відео-файл, на який посилається суд першої інстанції є неналежним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилання на нього, апеляційний суд відхиляє, оскільки доданий до матеріалів справи диск/електронний носій із відеозаписом адміністративного правопорушення є джерелом доказів в розумінні вимог ч.1 ст. 251 КУпАП, а зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які мали місце 20.12.2023, в повному та достатньому обсязі дають можливість встановити про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні.

Доводи скаржника, що протокол ААД № 164999 був складений раніше за отримання результатів за допомогою «Alcotest Drager» є неспроможними, оскільки закінчення складання протоколу відносно ОСОБА_1 було здійснено після проведення огляду та на підставі його результату.

Апеляційний суд також не приймає твердження ОСОБА_1 про те, що в протоколі не вказано в якому районі і в якій області розташований населений пункт, в зв`язку з чим, неможливо встановити точне місце скоєння адміністративного правопорушення, оскільки скаржником не заперечується те, що події, які викладені у протоколі мали місце саме за адресою, яка зазначена в ньому.

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 також посилається на те, що протокол є майже нечитабельний, не можна зрозуміти текст викладеного, та в протоколі містяться графи, які не заповнені та прочерки в них відсутні, що робить можливе внесення до них додаткових відомостей, в протоколі невірно зазначена його адреса мешкання, в графі «до протоколу додаються» не зазначено, які саме матеріали додаються що протокол майже нечитабельний, не можна зрозуміти текст викладеного, та в протоколі містяться графи, які не заповнені та прочерки в них відсутні, що робить можливе внесення до них додаткових відомостей.

Проте зазначені доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та підставою для скасування оскаржуваної постанови бути не можуть.

Жодних інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Таким чином, постанова судді місцевого суду відповідає вимогам закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції прийнято законне рішення, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ананьївського районного суду Одеської області від 17.06.2024 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова