Номер провадження: 33/813/1146/24
Номер справи місцевого суду: 521/1048/24
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2024 року м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Артеменко І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Подуст Т.П.,

захисника особи, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Дукіної Дар`ї Станіславівни в інтересах ОСОБА_2 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 21 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

встановив:

Короткий зміст судового рішення

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 21.03.2024 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 605,60 грн.

ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 01.01.2024 в 23.45 в м.Одеса, по вул. Разумовській,31, керував т/з Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, порушення мови, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер або у закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» ООР водій відмовився.

Короткий зміст доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник Дукіна Д.С. в інтересах ОСОБА_2 просила поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 21.03.2024, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В обґрунтування підстав для поновлення строку захисник зазначила, що справа розглянута за відсутності особи, що притягується до відповідальності, та його захисника, з текстом постанови сторона захисту ознайомилась у ЄДРСР лише 01.04.2024.

В обґрунтування апеляційної скарги, захисник послалась на те, що:

- матеріали справи не містять доказів руху транспортного засобу Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 , назустріч автомобілю патрульної поліції по зустрічній смузі;

- суд однобічно та не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив їх та не надав їм належної оцінки, що потягло ухвалення незаконної постанови суду;

- під час розгляду даної справи співробітниками поліції не було роз`яснено ОСОБА_2 його прав, передбачених законом, що позбавило його права на професійний правовий захист, права на заявлення клопотань тощо;

- працівниками поліції не було вручено ОСОБА_2 направлення на огляд водія до медичного закладу, що свідчить про відсутність підстав для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП. Матеріали справи не містять доказів, що таке направлення взагалі складалось та вручалось особі, відносно якої було складено протокол. Вказане свідчить, що ОСОБА_2 не було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку;

- матеріали справи не містять доказів керування ОСОБА_2 01.01.2024 о 23.45 у м.Одесі по вул.Розумовській, 31 транспортним засобом Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Дукіна Д.С. в інтересах ОСОБА_2 підтримала клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження

Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.

Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

З матеріалів справи вбачається, що справа надійшла до суду 25.01.2024 та призначена до розгляду на 21.03.2024 на 09.30 год, про що ОСОБА_2 був сповіщений засобами телефонного зв`язку за номером телефона, що зазначений останнім під час складання протоколу та зафіксований у протоколі про адміністративне правопорушення, що підтверджується довідкою на а.с.9.

27.02.2024 захисник Дукіна Д.С. в інтересах ОСОБА_2 ознайомилась з матеріалами справи та 06.03.2024 надала суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

21.03.2024 ОСОБА_2 та захисник Дукіна Д.С., будучі повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, тому суд з урахуванням строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, визначених ст.277 КУпАП, та вимог ч.2 ст.38 КУпАП, розглянув справу за відсутності особи, що притягується до відповідальності, та захисника в його інтересах.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів направлення копії постанови суду у відповідності до вимог ч.1 ст.285 КУпАП.

За інформацією ЄДРСР текст постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 21.03.2024 оприлюднено 26.03.2024 та забезпечено надання загального доступу 28.03.2024.

02.04.2024 захисником ОСОБА_1 подано через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу.

Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

Конструкція норми, що закріплена в ч.2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.

Аналізуючи надане суду клопотання, з урахуванням наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку захиснику Дукіної Д.С. в інтересах ОСОБА_2 на апеляційне оскарження постанови для забезпечення права останнього на доступ до правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на алкогольне сп`яніння повністю доведена та підтверджується доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 733777 від 02.01.2024, яким зафіксовано, що ОСОБА_2 01.01.2024 в 23.45 в м.Одеса, по вул. Разумовській,31, керував т/з Volkswagen Passat, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, не стійка хода, порушення мови, від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестера Драгер або у закладі охорони здоров`я КНП «ООМЦПЗ» ООР водій відмовився під час безперервної відеофіксації. Протокол підписано ОСОБА_2 та поліцейським. В графі пояснення ОСОБА_2 зазначив: «Пояснення надам в суді»;

- відеозаписами портативних відеореєстраторів нагрудних камер та відеореєстратуру з службового транспортного засобу, якими зафіксовано зупинення транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 , особу якого встановлено за посвідченням водія. Під час спілкування інспектор поліції виявив у ОСОБА_2 ознаки алкогольного сп`яніння, з огляду на що йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці або у закладі охорони здоров`я. Остаточно визначившись, водій від проходження огляду відмовився;

- направленням на огляд водія до КНП «ООМЦЗП» ООР від 01.01.2024;

- довідками про отримання посвідчення водія та відсутності повторності вчинення адміністративного правопорушення.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно зі ст.266 КУпАП, п.2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

За положеннями п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_2 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи.

Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку від 17.12.2008 №1103 передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. За приписами п.8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.

Отже, нормами законодавства передбачено порядок оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я.

Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є порушенням вимог п.2.5 Правил дорожнього руху і утворює самостійний склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, про що водієві було роз`яснено працівником поліції.

Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід відмітити, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння є правопорушенням з формальним складом, тобто є закінченим саме з моменту висловлення особою відмови від проходження відповідного огляду.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи з реєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.

Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, повністю відповідають вимогам Інструкції. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо відмови ОСОБА_2 від проходження огляду на стан сп`яніння, починаючи з моменту порушення водієм ПДР (рух транспортного засобу по зустрічній смузі), переслідування працівниками поліції вказаного автомобіля та його зупинка до моменту ознайомлення водія зі складеними адмінматеріалами, тобто повністю відображають події, які відбулися 01.01.2024.

Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний та допустимий доказ у справі, оскільки він підтверджує факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом; його відмову від проходження у встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Зокрема, відеозаписами підтверджено рух транспортного засобу назустріч автомобілю патрульної поліції по зустрічній смузі, який поліцейські, включивши звуковий сигнал, почали переслідувати. Наздогнавши автомобіль під час паркування з увімкненими фарами, поліцейський підійшов до нього та з місця водія вийшов чоловік, особу якого встановлено за посвідченням водія ОСОБА_2 . Будь-яких інших осіб в салоні автомобіля не перебувало. На питання водія: «Чого ви мене переслідуєте?», поліцейський повідомив про порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП, а саме виїзд на зустрічну смугу, що ледь не привело до зіткнення з транспортним засобом патрульної поліції. ОСОБА_2 не заперечував факт керування транспортним засобом, навпаки пояснював обставини порушення. Під час спілкування з водієм поліцейські виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, нестійку ходу та порушення мови, про що наголосили водієві. На питання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_2 пояснив: «Вживав вчора». Поліцейські запропонували водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки, на що він спочатку відмовився, після чого йому запропоновано проїхати до медзакладу та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду. Після цього водій погодився пройти огляд на місці зупинки, а згодом, остаточно визначившись, висловив свою однозначну відмову від проходження огляду. Також відеозаписом встановлення заповнення поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд до медзакладу, ознайомлення з протоколом ОСОБА_2 , надання власних пояснень, відсторонення водія від керування та доставлення до місця мешкання.

Отже, наявним відеозаписом чітко зафіксований факт неодноразових пропозицій працівником поліції пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження такого огляду, вказані обставини у встановленому процесуальним законом порядку не спростовані. Об`єму наявних відеозаписів достатньо для перевірки встановлених судом обставин відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку.

Слід зауважити, що ОСОБА_2 , будучи водієм та маючи відповідне посвідчення водія, обізнаний з Правилами дорожнього руху України, зокрема п. 2.5, яким визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, враховано, що ОСОБА_2 надав поліцейським чітку та зрозумілу відповідь, що він відмовляється від проходження огляду, яку поза розумним сумнівом можна вважати саме відмовою від огляду в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.

За змістом ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Доводи апелянта щодо не роз`яснення прав водію під час складання адміністративного протоколу є необґрунтованими та спростовуються наявними відеозаписами, зокрема БК 471478 01:04:48 та БК 474936 15:55. Крім того, у протоколі, складеному відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, зазначено: «Г-ну ОСОБА_2 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП і повідомлено, що розгляд справи відбудеться 02.02.2024 о 10.00 у Малиновському районному суді м.Одеси», про що він розписався без будь-яких застережень та зауважень. Копію протоколу ОСОБА_2 отримав.

Крім того, слід зазначити, що вказаний довідне спростовує висновку суду першої інстанції про наявність складу та доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тому не може бути підставою для скасування по суті правильного рішення суду.

Посилання апелянта про порушення прав ОСОБА_2 на скористання правом на правову допомогу є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції його інтереси представляв захисник Дукіна Д.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 26.02.2024.

Положеннями ст.268КУпАП передбачено серед іншого право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

При цьому, розгляд справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП здійснює суд, а не працівник поліції, який складає протокол про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи ОСОБА_2 користувався послугами адвоката, тому його право на адвокатську допомогу забезпечено в судах першої та апеляційної інстанціях.

Чинне законодавство не передбачає чітких гарантій участі захисника під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП та збирання відповідних доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що захисник Дукіна Д.С. в інтересах ОСОБА_2 27.02.2024 звернулась до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, в той же день була ознайомлена, а 06.03.2024 звернулась до суду із клопотанням про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в якому виклала свою позицію по справі. Будучі повідомленими про розгляд справи, ОСОБА_2 та захисник Дукіна Д.С. в судове засідання 21.02.2024 не з`явились, тому справа розглянута за їх відсутністю.

Крім того, під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про розгляд справи, користувався послугами адвоката, яка була присутня в судовому засіданні та надавала суду пояснення, тобто ОСОБА_2 в повній мірі скористався своїми правами передбаченими Конституцією України та КУпАП.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів належного направлення до медичного закладу на проходження відповідного огляду не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Так, з наявних відеозаписів, як зазначалось вище, встановлено неодноразові пропозиції поліцейських після відмови водія від проходження огляду на місці, проїхати на огляд до медзакладу, зокрема БК 471478 52:36 хв., 53:18 хв.

Посилання апелянта на те, що невручення направлення свідчить про відсутність пропозиції пройти огляд у встановленому законом порядку ґрунтується на невірному суб`єктивному тлумачення правової норми.

Так, системний аналіз положень ст.266 КУпАП, вищезазначених Інструкції та Порядку дає підстави стверджувати про те, що письмове направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я складається поліцейським у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом на проведення огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки або в разі незгоди з результатами такого огляду (п.п 8, 12 Інструкції; п. 6 Порядку), проте не у випадку зафіксованої належним чином відмови від проходження такого огляду в закладі охорони здоров`я загалом.

Слід звернути увагу, що законом не передбачено обов`язкове вручення направлення водієві. Дане направлення є лише підставою для проведення огляду в закладі охорони здоров`я та надається лікарю вказаного закладу. При цьому, ОСОБА_2 відмовився від огляду в закладі охорони здоров`я.

Крім того, сам бланк направлення (додаток 1 до Інструкції) не містить будь-яких даних щодо відмови водія від проходження огляду в медичному закладі, у зв`язку з чим суд вважає, що невручення відповідного направлення водієві при висловленні ним відмови від проходження огляду не є беззаперечним доказом порушення з боку працівника поліції порядку направлення водія для огляду на стан сп`яніння, не спростовує порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.5 ПДР України та не тягне за собою безумовного скасування прийнятого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом та був зупинений працівником поліції, спростовуються наявними у справі відеозаписами, з яких вбачається, що в темну пору доби на зустріч автомобілю патрульної поліції по зустрічній смузі рухався автомобіль, який поліцейські, включивши звуковий сигнал, почали переслідувати (файл «Довгаль 733777» 0:40-01:47). Коли поліцейські наздогнали вказаний автомобіль, він завершував паркування. Працівник поліції підійшов до автомобіля, з якого з місця водія вийшов чоловік, особу якого встановлено за посвідченням водія як ОСОБА_2 , який запитав: «Чому ви мене переслідуєте?». При цьому, в салоні автомобіля більш нікого не було. ОСОБА_2 не заперечував, що він керував транспортним засобом та навпаки пояснював чому він виїхав на зустрічну смугу, зазначивши: «Встречка была , чуть-чуть нарушил» - БК 471478 - 01.03.10 хв, «Та я так ехал, я просто разогнался на спуске, чего разогнался не знаю… короче, вы все видели» - БК 471478- 01:07:24 хв., «Если честно, думал от вас удрать» - БК 471478- 01:10 хв.

При цьому, особу водія було перевірено працівником поліції, якому ОСОБА_2 надав відповідні документи на право керування транспортним засобом. Під час пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, ОСОБА_2 поводив себе як водій транспортного засобу та не висловив жодних заперечень з приводу керування транспортним засобом, не зазначав, що автомобілем керувала інша особа.

Також з відеозапису вбачається притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за рух по зустрічній смузі, про що поліцейськими була складена відповідна постанова.

З урахуванням наведеного, будь-яких сумнівів у тому, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом за обставин, зазначених у протоколі, у суду не виникло.

Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог ст.245 КУпАП та дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у порушенні п. 2.5 Правил дорожнього руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що наявності підстав для закриття провадження у справі повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення від адміністративної відповідальності.

Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2007 року у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, ОСОБА_2 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_1 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 21 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 21 березня 2024 року у справі про притягнення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду І.А. Артеменко