Справа № 194/1434/24
Номер провадження 3/194/519/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області Корягін В.О., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області відносно:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Селидове Донецької області, громадянки України, працюючої на ЦЗФ «Павлоградська», зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 31.07.2024 року о 21-30 год., вигулювала собаку без намордника за адресою: м. Тернівка вул. Харківська біля буд. 5, внаслідок чого собака вкусила за ногу ОСОБА_2 , чим порушила правила вигулу собак, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що 31.07.2024 року вона вигулювала свого собаку на повідку, втім без намордника. Собака потерпілої ОСОБА_2 гуляв без повідка, та собаки зчепились між собою. Втім її собака не кусав потерпілу ОСОБА_2 , та вона не бачила ніяких ран на нозі потерпілої. Також подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу про адміністративне правопорушення сьогодні, оскільки вважає, що потерпіла зловживає своїми правами та постійно переносить судове засідання. Також зазначає, що вину не визнає, оскільки її собака не кого не кусав, а ОСОБА_2 міг вкусити і її собака.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, допитавши потерпілу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час та за місцем вчинення правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З`ясовуючи вказані обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Диспозицією частини 3 ст. 154 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в невідведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях), що спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, є суспільні відносини у сфері ветеринарної безпеки та охорони здоров`я населення.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, полягає у порушенні правил тримання собак і котів, а суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю вини як у формі прямого або непрямого умислу.

Умовою настання адміністративної, а не іншого виду юридичної відповідальності є: наявний причинний зв`язок між порушенням правил тримання собак та настанням наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.

Таким чином, враховуючи, що диспозиція ст. 154 КУпАП є бланкетною, при складанні протоколу, необхідно викласти суть правопорушення виходячи з частини першої статті з посиланням на відповідний нормативно-правовий акт, що стосується правил утримання собак та котів і який затверджуються відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, а тільки після цього зазначати наслідки у виді заподіяння шкоди, як це передбачено ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Отже, необхідною умовою для застосування до порушника відповідальності, передбаченої вищевказаною статтею, є, зокрема, наявність доказів, які б безпосередньо свідчили про порушення викладених вище вимог.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Також, згідно статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», дозволяється утримувати домашніх тварин у вільному вигулі на ізольованій території, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.

Крім того, згідно статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст.ст. 1, 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що собаки відносяться до домашніх тварин. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» при поводженні з домашньою твариною особа, яка її утримує, зобов`язана забезпечити наявність намордника, повідка, що необхідні для здійснення вигулу домашньої тварини поза місцем її постійного утримання. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 1187 ЦК України собаки віднесені до джерел підвищеної небезпеки.

Крім того, ст. 3 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» визначено, що дія цього закону поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб, з урахуванням вимог щодо благополуччя тварин, зокрема домашніх тварин.

Потерпіла ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, подала до суду клопотання про перенесення слухання справи для збирання нових доказів, однак суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наданих суду доказів за відсутності потерпілої, оскільки вважає, що з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_2 , остання фактично зловживає своїми процесуальними правами, та безпідставно затягує розгляд провадження.

В попередніх судових засіданнях показала, що 31.07.2024 року вона проходила повз ТЦ «Маяк», де зчепились між собою її собака та собака ОСОБА_1 . Так, вона забрала свого собаку, та коли почала забирати свій телефон з землі, собака ОСОБА_1 вкусила її за ногу. Після чого вона зверталася до лікарні та перебувала на лікуванні внаслідок укусу. Також зазначає, що вона ознайомлена з матеріалами адміністративного протоколу.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 11.08.2024 року серії ВАВ №524709, ОСОБА_1 31.07.2024 року о 21-30 год., вигулювала собаку без намордника за адресою: м. Тернівка вул. Харківська біля буд. 5, внаслідок чого собака вкусила за ногу ОСОБА_2 .

Згідно рапортів від 01.08.2024 року, вбачається, що на лінію 102 отримано повідомлення про те, ОСОБА_2 просить прийняти міри до невідомої жінки, яка не прослідкувала за своєю собакою, яка вкусила її за ногу.

Вказані обставини також підтверджуються талоном-повідомленням від 06.08.2024 року №4312.

Згідно талону-повідомлення №4287 від 02.09.2024 року, жінку покусала за ногу собака сусідів, викликали ШМД.

Також, згідно копії карти звернення за антирабічною допомогою, ОСОБА_2 в період з 01.08.2024 року по 29.08.2024 року, отримувала антирабічну вакцинацію.

Згідно виписок з амбулаторної картки ОСОБА_2 , остання зверталась до лікарів (травматолог) з приводу вкушеної рани лівої гомілки, яка була отримана 31.07.2024 року внаслідок укусу собаки.

Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_2 проходила лікування, на підтвердження чого надала суду копії чеків на придбання ліків.

В той же час, суд не надає оцінку наданих стороною захисту доказів щодо бездіяльності поліцейського, який не вживає заходів щодо отримання доказів за вказаним фактом, оскільки суд розглядає справу лише в межах обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. А відтак обставини, на які посилається потерпіла ОСОБА_2 та на існування яких надає відповідні докази, не можуть бути предметом розгляду в межах вирішення питання про встановлення в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, а повинні вирішуватись в іншому процесуальному порядку.

Крім того, щодо заяв потерпілої ОСОБА_2 з приводу виклику свідків ОСОБА_3 (яка спілкувалась з нею під час події по телефону), ОСОБА_4 (медичний працівник, яка працювала 31.07.2024 року в лікарні), ОСОБА_5 (яка зі слів потерпілої, була свідком того, як вона бігла за ОСОБА_1 , вже після події), суд зазначає, що вказані особи не були безпосередніми свідками події, зокрема того, як собака ОСОБА_1 вкусила за ногу потерпілу ОСОБА_2 , а відтак вказані особи не зможуть надати свої пояснення по суті вказаної події, а їх пояснення будуть стосуватись лише подій, які відбувались після цього, а тому такі пояснення неможливо покласти в обґрунтування беззаперечної винуватості ОСОБА_1 . Окрім того, потерпіла у своїх клопотаннях не зазначає адресу свідків. Отже, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання потерпілої у виклику свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Також, в своїй заяві від 11.11.2024 року потерпіла ОСОБА_2 просила направити адміністративний протокол за ч. 3 ст. 154 КУпАП органу, який направив його, для усунення недоліків.

Однак, з приводу зазначеного клопотання суд зауважує, що направити протокол для належного оформлення суддя може лише до початку розгляду справи по суті. Якщо ж під час судового розгляду адміністративної справи буде встановлено, що протокол не відповідає вимогам закону (складений неуповноваженою посадовою особою або без додержання вимог ст. 256 КУпАП) чи відсутні матеріали, необхідні для правильного вирішення справи, суддя зобов`язаний своєю постановою закрити справу в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відтак, суд зазначає, що повернення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на даній стадії неможливе, а наявність доказів в матеріалах адміністративного протоколу є достатніми для встановлення чи спростування вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, але Суд зобов`язаний дати відповідь на істотні аргументи сторони.

Отже, ОСОБА_1 , реалізувавши своє право на утримання собаки, повинна була неухильно дотримуватись правил утримання тварин, передбачати ймовірні наслідки та вживати невідкладних заходів щодо їх відвернення.

З врахуванням встановлених обставин та вищевказаних положень закону, ОСОБА_1 допустила порушення правил утримання домашніх тварин, а саме порушення правил вигулу собаки, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю людини, а саме потерпілої ОСОБА_2 , та є складовою адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 154 КУпАП.

Таким чином є достатньо підстав вважати, що своїми діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.

Судом враховується, що факт стосовного того, що 31.07.2024 року собаки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зчепились між собою та ОСОБА_2 намагалася відтягнути свою собаку від собаки ОСОБА_1 сторонами визнається.

Відтак, винність ОСОБА_1 у вчинені нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, підтверджується: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №524709 від 11.08.2024 року; рапортом працівника поліції від 01.08.2024 року; письмовою заявою ОСОБА_2 від 01.08.2024 року; письмовими від 01.08.2024 року ОСОБА_2 та її усними поясненнями, наданими в судовому засіданні; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 09.08.2024 року, та її усними поясненнями, наданими в судовому засіданні; талоном-повідомленням від 06.08.2024 року №4312; талоном-повідомленням №4287 від 02.09.2024 року; копією картки звернення за антирабічною допомогою ОСОБА_2 ; фото таблицею; копіями виписок з амбулаторної карти ОСОБА_2 ; копіями фіскальних чеків.

Згідно ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, пропущення зазначеного строку є підставою для закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17 жовтня 2014 року №11 статтею 277 КУпАП встановлено строки розгляду справи про адміністративні правопорушення і справа має бути розглянута навіть у разі порушення такого строку, а строки накладення адміністративного стягнення, передбачені статтею 38 КУпАП, не можуть бути продовжені.

Так, адміністративний матеріал за ч. 3 ст. 154 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 надійшов до Тернівського міського суду Дніпропетровської області 15.08.2024 року.

При розгляді адміністративного матеріалу, було призначено судові засідання: 22.08.2024 року о 09-20 год. (відкладено - клопотання потерпілої щодо надання правової допомоги); 28.08.2024 року о 09-30 год. (відкладено - неявка потерпілої); 05.09.2024 року о 13-00 год. (відкладено - неявка потерпілої); 24.09.2024 року о 09-10 год. (відкладено - неявка потерпілої); 07.10.2024 року о 11-30 год. (відкладено - клопотання потерпілої щодо виклику свідка); 18.10.2024 року о 11-40 год. (відкладено заявлено відвід судді).

Потерпіла ОСОБА_2 подавала на адресу суду письмові заяви від 27.08.2024 року, 03.09.2024 року, 12.11.2024 року, в яких просила перенести судові засідання з огляду на необхідність додаткового часу для подання доказів.

Також як вбачається з матеріалів справи, 16.10.2024 року ОСОБА_2 було заявлено головуючому судді відвід, в задоволенні якого було відмовлено постановою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.11.2024 року.

Відтак, суд вважає, що з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_2 , остання фактично зловживає своїми процесуальними правами, та безпідставно затягує розгляд провадження.

Суд вважає, учасники справи повинні добросовісно використовувати надані процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

За своєю суттю дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права стороною процесу, однак по суті вони направлені на деструктивність судового розгляду.

Відтак, оскільки правопорушення ОСОБА_1 вчинено 31.07.2024 року, та з огляду на те, що судові засідання, які були зазначені вище відкладались як за клопотанням потерпілої так і за її неявки, у тому числі і зв`язку з заявленим відводом головуючому судді, тому на день розгляду справи та винесення постанови строк накладення адміністративного стягнення закінчився.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при закінченні на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Враховуючи вимоги ст. ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду судом справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

На підставі ст. 40-1 КУпАП судовий збір з ОСОБА_1 не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 221, 247, 276-278, 280, 283, 284 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В :

Визнати ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 154 КУпАП у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення - закрити.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя В.О. Корягін