П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Волкова Н.С., розглянувши матеріал, який надійшов з відділу поліцейської діяльності № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області(протокол про адміністративне правопорушення серія ААД №494584 від 02.09.2024) про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участю ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 та його представника адвоката Клименка В.М.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 494584 від 02.09.2024, 02.09.2024 о 06 год. 10 хв. на автомобільній дорозі Т-24-03 сполучення Байбузи-Мошни, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_2 , який рухався попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1. Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він рухався поза межами населеного пункту з дозволеною швидкістю руху 80 км/год. Правил дорожнього руху він не порушував, дистанція між автомобілем Mercedes під його керуванням та автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду, була безпечною. Він ввімкнув покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху та почав здійснювати маневр обгону, однак водій автомобіля Skoda різко виїхав на смугу зустрічного руху без увімкнення покажчика повороту, та «підрізав» його, після чого відбулося зіткнення.

Інший учасник дорожньо-транспортної події ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дорожнє покриття на місці події було пошкоджене, він рухався з безпечною швидкістю, ОСОБА_1 рухався з більшою швидкістю, ніж він, дистанція була безпечною. Він виїхав на зустрічну смугу руху щоб об`їхати яму, після чого відбулося зіткнення. Стосовно увімкнення ним покажчику повороту на автомобілі під час здійснення маневру об`їзду ями на дорозі, ОСОБА_2 зазначив, що написав письмові пояснення про те, що покажчик повороту ним ввімкнений не був під тиском працівника поліції. Однак він подав сигнал перед здійсненням маневру, «моргнувши» покажчиком повороту.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що дорожнє покриття, по якому рухались учасники події, мало пошкодження. ОСОБА_2 рухався з допустимою швидкістю. Швидкість ОСОБА_1 була більшою та не надала можливості йому запобігти дорожньо-транспортній пригоді.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Основним для вирішення справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення складу правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Суд, згідно з положеннями ст. ст. 280, 283 КУпАП, повинен з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності за нормою закону, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог пп. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, оскільки він 02.09.2024 о 06 год. 10 хв. на автомобільній дорозі Т-24-03 сполучення Байбузи-Мошни, керуючи автомобілем Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Skoda державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду.

Відповідно до ст. 124 КУпАП відповідальність настає за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

На підтвердження винних дій ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення долучено схему місця ДТП від 02.09.2024 та письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від 02.09.2024.

У поясненнях як у судовому засіданні, так і на місці події ОСОБА_1 стверджував, що попереду нього рухався автомобіль Skoda під керуванням ОСОБА_2 , він ввімкнув покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху та почав здійснювати маневр обгону автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , однак водій автомобіля Skoda різко виїхав на смугу зустрічного руху без увімкнення покажчика повороту, після чого відбулося зіткнення.

Згідно п. 12.1 ПДР України водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Під час розгляду цієї справи відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, завданням судді є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між порушенням ОСОБА_1 п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення, та пошкодженням транспортних засобів.

На схемі місця ДТП, яка підписана обома учасниками пригоди без зауважень, зафіксовано положення транспортних засобів після пригоди, автомобіль Skoda знаходиться попереду автомобіля Mercedes; у автомобіля Skoda зафіксовані пошкодження у задній лівій частині, а в автомобіля Mercedes у передній частині.

У поясненнях ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 , різко виїхав на зустрічну смугу руху «підрізавши» його, коли він виконував маневр обгону, при цьому покажчик повороту у ОСОБА_2 увімкнений не був.

Натомість ОСОБА_2 стверджує, що автомобіль Mercedes їхав з більшою швидкістю, ніж його автомобіль, причому він подав сигнал перед здійсненням маневру об`їзду перешкоди ями, «моргнувши» покажчиком повороту.

Об`єктивних даних щодо включення в автомобілі Skoda покажчика повороту перед об`їздом перешкоди під час розгляду справи не здобуто, оскільки водії дають взаємовиключні пояснення з цього приводу, а об`єктивне підтвердження цих обставин відсутнє.

Приписи п 1.4 ПДР передбачають, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила .

Разом із тим, це не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником.

За певних обставин це може позначитися на здатності водія своєчасно виявити небезпеку та відреагувати на неї, а, відповідно, за певних обставин зняти з нього відповідальність за наслідки ДТП.

Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має визначального значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити та відреагувати не неї.

Даючи оцінку недотримання водієм ОСОБА_1 безпечної дистанції, як причини настання ДТП, суддя виходить з того, що відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху безпечною дистанцією є відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру. Аналіз указаної правової норми дає підстави стверджувати те, що безпечна дистанція повинна запобігати зіткненню із транспортним засобом, який рухається попереду по тій самій смузі руху виключно у випадку раптового гальмування або зупинки цього (того, що рухається попереду) транспортного засобу.

Водночас, зважаючи на встановлені обставини справи, підстав вважати, що порушення водієм ОСОБА_1 п.13.1 ПДР стало причиною ДТП не вбачається, оскільки зіткнення транспортних засобів сталося за обставин того, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 виконував маневр обгону, і відповідно дистанція, якої останній дотримувався відносно автомобіля, який рухався попереду нього до маневру ОСОБА_1 , скоротилася і після цього безпечність такої дистанції залежала не тільки від виконання ОСОБА_1 п.13.1 Правил дорожнього руху, а від характеру та безпеки виконання ОСОБА_2 свого маневру.

Наведене указує на відсутність у діях водія ОСОБА_1 порушень вимог п.13.1 Правил дорожнього руху.

У цьому випадку слід розглядати відповідність дій водія ОСОБА_1 вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, тобто вибір та дотримання безпечної швидкості руху.

У пункті 1.10. Правил дорожнього руху визначено, що безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах; дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан; дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;

Об`єктивних обставин, які б доводили, що ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути ДТП та що його швидкість не була безпечною за даних дорожніх умов і в даній дорожній обстановці, за обставин виконання маневру обгону ОСОБА_1 , досліджені докази не містять.

Таким чином, не встановлено, що ОСОБА_1 порушував правила дорожнього руху, які ставилися йому в вину.

При цьому, суддя враховує, що обов`язок доказування покладено на сторону обвинувачення, функції якої у даному випадку виконує уповноважений орган Національної поліції, який на стадії досудового оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення фактично висунув обвинувачення та разом із протоколами скерував до суду одержані ним письмові докази. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, що є предметом судового розгляду, крім того, що таке адміністративне правопорушення було вчинено і особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є винною у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Отже, фактичні обставини повинні бути встановлені з бодай мінімальним ступенем чіткості та переконливості, який дозволяв би суду зробити висновок щодо винуватості особи в межах пред`явленого їй обвинувачення.

Не будь-який сумнів можна констатувати як розумний, існування сумнівів при прийнятті рішення є природним та не означає, що в разі наявності таких сумнівів прийняте рішення є неправильним. Поняття «поза розумним сумнівом» не тотожне поняттю «абсолютна впевненість», яке передбачає непохитність і відсутність будь-яких вагань.

Отже, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи наведене, у судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів в розумінні ст. 251 КУпАП, які би давали підстави для висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_1 порушив п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, що привело до ДТП, відповідальність за що передбачена 124 КУпАП.

З огляду на наведене, викладене в протоколі обвинувачення є недоведеним, не відповідає дійсним обставинам події, встановленим під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а.

У справі Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 06.12.1998 ЄСПЛ встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo , згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 07.10.1988 зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути та тлумачитись на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Враховуючи наведене, аналіз матеріалів справи про адміністративне правопорушення дає підстави для висновку про відсутність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, вважаю за необхідне провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 247, 252, 283-285, 287 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня винесення постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.

Суддя: Н. С. Волкова