ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 Справа №607/23306/24 Провадження №3/607/9627/2024

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Якімець Тарас Ігорович розглянув матеріали, які надійшли від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серія НОМЕР_1 , освіта середня, одружений, працює водієм у КП «Тернопільелектротранс», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

У С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №161474 від 29 жовтня 2024 року встановлено, що 13 вересня 2024 року о 09 год. 45 хв. у м. Тернопіль, по вул. Руській, водій ОСОБА_1 , керував тролейбусом «Skoda TR 15 170». Будучи причетним до ДТП, місце події залишив, чим порушив п.2.10.а. ПДР України (залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил), за що передбачена відповідальність за статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) (а.с. 1).

У судовому засіданні особа, яку притягають до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 пояснив, що повністю розуміє зміст роз`яснених йому прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, суду повідомив, що вину не визнає. Зазначив, що 13 вересня 2024 року дійсно здійснював рейс на тролейбусі «Skoda TR 15 170», близько 09:50 відбувалася посадка та висадка пасажирів на зупинці «Школа №6». Від`їжджаючи від зупинки почув крик людей в салоні про те, що на зупинці упала жінка. Цій жінці надали допомогу люди, вона піднялася. Водій тролейбусу пояснив, що не зрозумів, що саме його дії призвели до падіння жінки, відповідно не усвідомлював, що став учасником дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), ніхто з свідків події, зокрема пасажирів тролейбусу, не повідомив, що падіння жінки відбулося з його вини, а відтак продовжив рух далі.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будьякі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (стаття 251 КУпАП).

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 122-4 КУпАП передбачена відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Відповідно до п.2.10.а. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України) у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 1224 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі умислу, тобто особа усвідомлює, що її дії протиправні, вона передбачає, що в результаті їх здійснення будуть порушені правила дорожнього руху і прагне до цього.

Водночас, як установлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 13 вересня 2024 року о 09 год. 45 хв. у м. Тернопіль, по вул. Руська, ОСОБА_1 керував тролейбусом «Skoda TR 15 170» за маршрутом №11 «вул. Тролейбусна вул. Л. Українки». На зупинці громадського транспорту «Школа №6» він здійснював посадку та висадку пасажирів. Коли посадка завершилась, ОСОБА_1 подивився у праве дзеркало заднього виду, зачинив двері тролейбуса, ввімкнув лівий покажчик повороту та розпочав рух вперед. Як тільки почав рух вперед і проїхав приблизно 0,5 м, то люди в салоні тролейбуса почали вигукувати, щоб він зупинився, оскільки упала жінка. Водій подивився у праве дзеркало заднього виду і побачив, що біля задньої правої частини тролейбуса лежить жінка та до неї одразу підійшли люди, які допомогли їй підвестись, відповідно подумав, що жінка впала сама і поїхав дальше за маршрутом. В подальшому під час руху в салоні тролейбуса ніхто із пасажирів йому про дану ситуацію нічого не розповідав і не пояснював. Отже, ОСОБА_1 не мав наміру залишати місце ДТП, оскільки водій фактично не зауважив, що став учасником пригоди.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України залишення місця ДТП полягає у діях учасника ДТП, спрямованих на приховання факту такої пригоди або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу.

У матеріалах справи відсутні докази, на підстав яких суд може дійти висновку, що ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на приховання факту ДТП або обставин її скоєння, які спричинили необхідність проведення поліцейськими заходів щодо встановлення (розшуку) цього учасника та (або) розшуку транспортного засобу. Отже, суд вважає, що у особи, яку притягують до адміністративної відповідальності, був відсутній умисел на вчинення правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, відповідно у діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого йому адміністративного проступку.

Будь-які інші докази, які б свідчили про зворотне до матеріалів справи не долучені.

Приймаючи рішення по суті справи, суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні судом у судовому засіданні, не підтверджують факт скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, що є підставою для закриття провадження у справі згідно пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись статтями 7, 9, 33, 34, 35, 122-4, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

2. Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 321 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

4. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

5. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Головуючий суддяТ. І. Якімець