Справа №461/7534/24
Провадження №3/461/2886/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., за участю представника митного органу Лубоцького Б.І., розглянувши матеріали, які надійшли від Львівської митниці Державної митної служби про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Озера Дубровицького району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серію НОМЕР_1 , виданий 22.08.2015 року, РНОКПП НОМЕР_2 ,

за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України,

встановив:

згідно протоколу про порушення митних правил, 18.08.2023 близько 01 год 37 хв через пункт пропуску «Угринів-Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці було здійснено пропуск в напрямку «виїзд з України» автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», VIN НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 . Транспортний засіб переміщувався смугою руху «зелений коридор».

Відповідно до частин 4, 5, 6 ст. 366 Митного кодексу України, громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою. Початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору ("зелений коридор"), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Митними органами Республіки Польщі листами від 10.04.2024 № 0201-IGM.542.884.2023.7 (лист Держмитслужби від 15.04.2024 № 3/26-04/7/2664) та від 08.08.2024 № 0201-IGM.542.884.2023.12 (лист Держмитслужби від 13.08.2024 № 26-03/26-04/7/1828) повідомлено, що 18.08.2023 у пункті пропуску Долгобичув під час митного контролю автомобіля марки «Mercedes» з реєстраційним номером НОМЕР_4 було виявлено 23,4 кг бурштину загальною вартістю 46 800 злотих. Виявлений бурштин переміщувався в нішах під сидіннями водія та пасажира вказаного автомобіля. До листів митними органами суміжної сторони додано фотоматеріали, які підтверджують даний факт. Незаконне переміщення виявлених товарів здійснював громадянин ОСОБА_2 , який надав пояснення митним органам Республіки Польщі та визнав свою вину. Станом на 18.08.2023 вартість предметів порушення митних правил, за курсом НБУ 46 800 злотих відповідає сумі 416 866,32 гривень.

З метою з`ясування обставин ввезення на митну територію України вказаних товарів громадянин ОСОБА_1 викликався у Львівську митницю листами від 22.04.2024 № 20-03/20-07/10/11644 та від 06.05.2024 № 20-03/20-07/10/13126, однак у встановлений час не прибув та про причини неявки не повідомив

Таким чином, гр. ОСОБА_1 18.08.2023 перемістив через митний кордон України товари з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Дії ОСОБА_1 митним органом кваліфіковані за ч. 1 ст. 483 МК України.

ОСОБА_1 у судовому засіданні, заперечив факт вчинення порушення митних правил та просив закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зокрема, він вказав, що через митний кордон України він не перевозив жодних товарів зазначених у протоколі. Виявлений представниками митних органів Республіками Польща бурштин він перевозив на прохання свого знайомого, який попросив його у «нейтральній зоні» перевезти цигарки за оплату, на що він погодився. Цей товар його знайомий поклав до автомобіля вже у «нейтральній зоні», тобто після перетину митного кордону. Що саме покладено до його автомобіля він не перевіряв. Коли представники митних органів Республіки Польща виявили відповідний товар бурштин, він своєї вини не заперечував та був притягнутий до відповідальності у встановленому законодавством Республіці Польща порядку та сплатив відповідний штраф.

Пояснення ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав його захисник, який зазначив, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази вчинення адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своєї позиції захисник надав письмові пояснення, які підтримав під час судового розгляду, у яких, серед іншого, зазначив наступне.

Жодних дій по використанню якихось засобів чи способів, що утруднюють виявлення предметів, ОСОБА_1 не вчиняв. Бурштин знаходився під сидіннями водія та пасажира, що жодним чином не утруднювало його виявлення при звичайному відкрити дверей водія чи пасажира. Відтак, на момент проходження митного контролю зі сторони України, в автомобілі ОСОБА_1 не було бурштину. В іншому випадку в діях співробітників митниці має місце кримінальне правопорушення - халатність або навмисний посадовий злочин.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про притягнення співробітників митниці до відповідальності за переміщення ОСОБА_1 бурштину через митну територію України, хоча кримінальне провадження за ст. 364 КК України було розпочато 28.08.2023. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на час проходження митного та прикордонного контролю в автомобілі ОСОБА_3 знаходився бурштин.

Львівська митниця зобов`язана була усі матеріали, в тому числі отримані з Республіки Польща, направити до органів досудового розслідування для відкриття кримінального провадження та розслідування як причин не виявлення під час митного контролю в автомобілі ОСОБА_1 бурштину, так і факту придбання чи перевезення ним бурштину.

Крім того, про факт виявлення польськими митниками бурштину в автомобілі ОСОБА_1 було достеменно відомо Львівській митниці ще у 2023 році. З того часу Львівська митниця вела переписку з польською стороною для отримання певної інформації і впродовж цього часу не надала до суду будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 перевозив бурштин через митну територію України. Станом на 13.09.2023 р. співробітникам Львівської митниці достеменно було відомо про виявлення бурштину польськими митниками у автомобілі ОСОБА_1 .

Враховуючи дані із досліджених судом документів, керівництву Львівської митниці було достеменно відомо станом на 2023 рік про факт виявлення працівниками митної служби Республіки Польща в автомобілі ОСОБА_1 бурштин. Адміністративна справа щодо ОСОБА_1 надійшла до суду 12.09.2024. Відтак, має місце пропущення шестимісячного строку накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за порушення митних правил.

З огляду на відсутність достовірних і достатніх відомостей про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, у діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 483 МК України, а тому захисник просить суд закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Представник Львівської митниці Державної митної служби протокол підтримав.

Заслухавши доводи представника митниці, ОСОБА_1 та його захисника, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступних висновків.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ч. 1 ст. 486 МК України).

Згідно ч. 1 ст. 483 МК України, відповідальність настає за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

В обґрунтування висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, митним органом суду надано наступні досліджені в процесі розгляду справи докази:

- протокол про порушення митних правил № 1084/20900/24 від 09 вересня 2024 року, у якому викладено суть інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення;

- листи Львівської митниці щодо запрошення ОСОБА_1 для дачі пояснень;

- листи Львівської митниці, Державної митної служби та митних органів Республіки Польща (з відповідними перекладами) щодо виявлення правопорушення вчиненого ОСОБА_1 на території Республіки Польща, зокрема дані про виявлений товар та притягнення ОСОБА_1 до відповідальності на території цієї країни;

- письмові пояснення ОСОБА_1 , згідно яких він відмовився від надання пояснень митному органу;

- інформація щодо курсу валют;

- план-схема постійної зони митного контролю у пункт пропуску «Угринів-Долгобичув» митного поста «Угринів» Львівської митниці.

Вказані докази були безпосередньо досліджені та перевірені судом в процесі розгляду справи у присутності учасників даного провадження.

Також, в ході розгляду справи досліджено наступні, надані стороною захисту, письмові докази.

Повідомлення відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області щодо надання інформації про ОСОБА_1 в межах кримінального провадження за №0000217 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 240-1 КК України

Згідно ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Безпосереднім об`єктом посягання при вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 483 МК України, є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України.

Об`єктивною стороною даного адміністративного правопорушення, зокрема, є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю та з поданням органу доходів до митного оформлення документів, що одержані незаконним шляхом та містять неправдиві відомості стосовно одержувача товару.

Переміщення товарів з приховуванням від митного контролю - це їх переміщення через митний кордон: з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується прямим умислом, тобто усвідомленням особою, яка його вчинила характеру незаконного переміщення товарів через митну територію України.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 483 МК України, склад вищевказаного правопорушення полягає саме в умисному переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо одержувача товарів.

Згідно положень ст. 488 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 486 МКУ, провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

В силу вимог ст. 508 МК України, у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи, зокрема, опитуються особи, які притягаються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, інші особи; витребовуються документи, необхідні для провадження у справі про порушення митних правил, або належним чином завірені їх копії чи витяги з них; вчиняються інші процесуальні дії, під час яких складаються протоколи, форми яких встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція), притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Таку позицію висловив Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Надточій проти України" від 15.05.2008.

Згідно ст.6 даної Конвенції:

«Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b)мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c)захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагати інтереси правосуддя;

d)допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

е) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею-одержувати безоплатну допомогу перекладача».

Крім цього, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (ст.486 МК України).

У відповідності до ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Отже, висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 508 МКУ та ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а фактично являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Водночас, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 8 МК України, державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості.

Стаття 6 Конвенції також встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, розглядаючи справи про адміністративні правопорушення, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, враховую те, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» у його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися у світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання.

Так, Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Зокрема, у справі "Лучанінова проти України" (рішення від 09.06.2011 р., заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції "з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням".

Процес у справі про адміністративне правопорушення цілком ув`язаний з вищезазначеними презумпціями процесу кримінального, оскільки Європейський суд уже визнавав кримінально-правовий характер норм українського законодавства, якими передбачена відповідальність за адміністративні правопорушення, зокрема, і за порушення митних правил (рішення по справах «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»).

Крім того, адміністративні стягнення у даній категорії справ, мають каральний і стримуючий характер. Водночас, розмір та вид стягнення у цій категорії справ інколи перевищує розмір покарань, зокрема штрафів, визначених санкцією окремих статей Кримінального кодексу України.

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 статті 483 МК України може бути віднесене до «кримінального обвинувачення», у розумінні статті 6 Конвенції, із поширенням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудній (в даному випадку особа відносно якої складено протокол) вчинив правопорушення, яке йому ставиться у провину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні (в даному випадку на відповідних особах митного органу), і будь який сумнів має тлумачитись на користь особи стосовно якої вирішується питання про притягнення до відповідальності.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (у даному випадку митного органу) має пояснювати усі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву у доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (у даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі належних та допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити усю сукупність фактів, встановлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень, у даному випадку митний орган в особі уповноважених на це осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Як встановлено в ході розгляду справи, факт, спосіб та обставини перевезення товару, що мали місце на території Республіки Польща стороною захисту не заперечуються. Наведені обставини підтверджено зазначеними вище доказами, а тому ці обставини суд вважає доведеними. Більше того, ОСОБА_1 та його захисник наголошують, що він готовий нести відповідальність за будь-які неправомірні дії та добровільно сплатив штраф за порушення законодавства Республіки Польща. Натомість, захист наголошує на тому, що жодних правопорушень митного законодавства України ОСОБА_1 не вчиняв.

Водночас, сторона захисту вказує на відсутність у діях особи усіх ознак інкримінованого правопорушення, а митний орган (його уповноважені представники) стверджують протилежне.

Захистом заявлено про дві підстави для закриття провадження у справі.

Оцінюючи доводи сторони захисту щодо посилання на закінчення строків притягнення до відповідальності, виходжу з наступного.

З правового аналізу положень статті 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні правопорушення провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у правопорушенні. Аналогічні засади слід враховувати при застосуванні положень ст. 467 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

У цій справі має місце ситуація коли сторона захисту фактично заявила в процесі провадження про наявність двох підстав для його закриття, а саме у зв`язку із спливом строків давності притягнення до адміністративної відповідальності, а також у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Тобто сторона захисту в процесі судового розгляду заявила суду клопотання про закриття провадження у справі з реабілітуючої та нереабілітуючої підстави.

Виходячи з наведеного, за переконанням суду, за наявності дискреції застосування до особи щодо якої складено відповідний протокол різних підстав для закриття провадження у справі, необхідно оцінити можливість застосування процедури, яка є більш сприятливою для відповідної особи, тобто щоб рішення у справі на встановлювало для ОСОБА_1 надмірний індивідуальний тягар.

З огляду на наведене, для закриття провадження у справі, внаслідок закінчення строків притягнення до відповідальності, слід перевірити чи було вчинене відповідне правопорушення.

Оцінюючи наведене, виходжу з наступного.

Суд вважає за необхідне відзначити, що вчинення будь-якого правопорушення, зокрема адміністративного, повинно супроводжуватись принципом невідворотності відповідальності за скоєне, тобто особа, яка вчинила правопорушення, підлягає покаранню (стягненню), якщо відсутні законні підстави звільнення її від відповідальності чи покарання (стягнення).

Отже, у даному випадку, першочергово суд оцінює доводи сторони захисту щодо відсутності у діях особи складу інкримінованого правопорушення. І лише у разі встановлення такого факту, суд повинен розглянути та оцінити питання застосування відповідного стягнення або закриття провадження внаслідок збігу строків його накладення.

Судом встановлено також наступне.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, зокрема дослідження або експертизи бурштину у порядку визначеному чинним національним законодавством. Натомість, ОСОБА_1 інкриміноване незаконне перевезення 23,4 кг бурштину загальною вартістю 416 866,32 гривень. Така вартість визначена шляхом переведення за відповідним курсом вартості визначеної митним органом Республіки Польща у національну валюту України. Жодного правового та належного обґрунтування з приводу того чому митний орган визначив вартість бурштину на території України та країни Європейського Союзу однаковими матеріали справи не містять. Наведене питання є істотним, адже у разі визнання винним ОСОБА_1 загрожує стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил з конфіскацією цих товарів.

Жодного належного та допустимого доказу, який засвідчує факт виявлення на території України бурштину у ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Крім того, не можна залишити поза увагою і те, що незважаючи наведення у протоколі факту перетину митного кордону через відповідний пост, митний орган фактично ухилився від проведення перевірки зазначеного факту з точки зору оцінки дій відповідних посадових осіб митниці, адже не викликає жодного сумніву те, що для встановлення посадових осіб, які здійснювали перевірку та пропуск автомобіля ОСОБА_1 не треба надзвичайних зусиль. Так, у матеріалах справи відсутні будь-які дані про притягнення співробітників митниці до відповідальності за переміщення ОСОБА_1 бурштину за межі митної території України або ж проведення мінімальних заходів для перевірки цих обставин.

ОСОБА_1 надав пояснення із яких вбачається, що 18.08.2023 він пройшов митний та прикордонний контроль службами України та заїхав на прикордонну (нейтральну) територію. В цей час до нього підійшов знайомий чоловік з яким він раніше зустрічався і попросив перевезти цигарки за оплату, на що він погодився. При цьому сам ОСОБА_1 не перевіряв, який товар поклав у його автомобіль цей чоловік.

З цього приводу суд відзначає, що переконливих даних про те, що наведені свідчення ОСОБА_1 є неправдивими в ході розгляду справи не здобуто. Зокрема, незважаючи на те, що об`єкт на якому за словами ОСОБА_1 відбулась передача товару перебуває під візуальним контролем митного органу, що видно із долученої до матеріалів справи схеми митного поста, жодних даних, які ставлять під сумнів наведені пояснення ОСОБА_1 не встановлено, як і не отримано відомостей про те, що такий факт не міг мати місце у «нейтральній зоні».

Також, митним органом належним чином не зафіксовано фактів використання ОСОБА_1 засобів чи способів, що утруднюють виявлення товарів. При цьому, з наданих самим митним органом матеріалів вбачається, що на момент огляду митниками РП автомобіля бурштин знаходився під сидіннями водія та пасажира, що не утруднювало його виявлення при відкритті дверей водія чи пасажира.

Суд вважає обґрунтованим посилання сторони захисту на ігнорування уповноваженими особами митного органу положень ч. 2 ст. 458 МК України, згідно яких адміністративна відповідальність за правопорушення передбачені цим Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Так, згідно ч. 1 ст. 2401 КК України, встановлена відповідальність за незаконне видобування бурштину, а так само збут, придбання, зберігання, передача, пересилання, перевезення, переробка бурштину, законність походження якого не підтверджується відповідними документами.

Відтак, цілком обґрунтованим та логічним є твердження сторони захисту про те, що у даному випадку митний орган повинен був розглянути питання ініціювання початку відповідного кримінального провадження перед уповноваженими органами досудового розслідування. Наведених дій зроблено не було, що вказує на свідоме чи несвідоме приховування ознак кримінального правопорушення.

Наведені обставини в ході розгляду справи митним органом також спростовані не були.

Суд відзначає, що митним органом в ході розгляду справи не спростовано те, що матеріали справи про порушення митних правил не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують вказану митним органом вартість товару, адже доводи митниці у цій частині ґрунтуються виключно на документах, де фігурує вартість товарів на території іншої країни.

Отже, незважаючи на те, що питання визначення вартості товарів має надзвичайно важливе значення, адже воно прямо впливає на розмір стягнення, митний орган поставився до цього питання формально.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.483 МК України характеризується прямим умислом. У даному випадку конкретною метою, як обов`язковою ознакою складу правопорушення, є намір особи неправомірно перемістити товар через митний кордон України, з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Мета - це уявлення особи про суспільно небезпечний наслідок своїх протиправних дій та про ту шкоду, що, як усвідомлює винний, настане для охоронюваних законом відносин і яка, проте, є для нього бажаною. Мета дає змогу визначити заради чого, до якого результату спрямована суспільно небезпечна діяльність особи.

У цій справі такої мети у ОСОБА_1 не встановлено.

У цьому контексті суд відзначає, що наявність прямого умислу характеризується тим, що винний чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів, предметів і речовин через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України з порушенням встановленого порядку чи вивезти їх за межі країни .

За наведених обставин подані суду митним органом матеріали не доводять наявність у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони порушення митних правил.

Водночас, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, тобто зовнішні ознаки, встановлені законом про адміністративну відповідальність (Митним кодексом України), у яких проявляється зовні процес вчинення суспільно небезпечного діяння, також не доведена належними та допустимими доказами.

З огляду на те, що в ході розгляду справи не здобуто належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення, враховуючи вимоги закону щодо того, що усі сумніви мають трактуватись на користь особи, яка притягається до відповідальності, приходжу до висновку про відсутність у діях особи відносно якої складено протокол складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Наведені вище, встановлені в ході розгляду справи обставини, вказують на те, що в ході розгляду справи не встановлено те, що ОСОБА_1 вчинив умисні дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.

Відповідно до ст.527 МК України, у справі про порушення митних правил орган доходів і зборів або суд (суддя), що розглядає справу, виносить одну з таких постанов: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

З урахуванням наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.458, 459, 461, 483, 486, 527, 528 МК України,

постановив:

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 483 МК України закрити.

Постанова може бути оскаржена упродовж десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.В. Стрельбицький