САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3249/24
Провадження №3/726/1047/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2024 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташев С. А., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

У С Т А Н О В И В:

Згідно із даними наданого на розгляд суду протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151647 від 16.10.2024, складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП: «16.10.2024 о 00:10 в м. Чернівці вул. Лук`яновича, 116 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW Х-7, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці події чи в лікаря нарколога водій відмовився, у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху».

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вказав про те, що не керував транспортним засобом в стані сп`яніння. Також повідомив суду і те, що приїхав на АЗС щоб зустрітися із другом ОСОБА_2 та в ході розмови випив пива, а тому просив останнього забрати автомобіль, щоб не сідати за кермо самому. Знайомий погодився забрати авто, а тому поїхав додому, щоб залишити своє авто та мав повернутися на таксі за ним. Також повідомив, що через технічну несправність автомобіль самовільно здійснив рух та зіткнувся із АЗС, щоб перевірити, що саме сталося сів за кермо, однак жодного руху на авто не здійснював, а лише хотів перевірити, що саме сталося, чи не спрацювали ручні гальма. У цей момент під`їхали працівники поліції та вимагали пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також ОСОБА_1 вказує, що неодноразово на місці події наголошував поліцейським, що не керував транспортним засобом, однак його ніхто не слухав. Також вказує про те, що на долученому відео видно його знайомого ОСОБА_2 , який повернувся на місце події, щоб забрати авто. Просив закрити провадження у справі, оскільки матеріалами не доведено факту його керування транспортним засобом, а саме, що він як водій повинен був проходити огляд та відмовився від такого огляду.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, доходжу таких висновків.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).

Статтею 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, ОСОБА_1 ставиться у провину факт відмови його, як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

На доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні до суду надано протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151647 від 16.10.2024, складений щодо нього за ч.1 ст. 130 КУпАП. Однак протокол про адміністративне правопорушення не є доказом вини особи, а лише фіксує обставини вчиненого правопорушення, яке має доводитися іншими долученими до нього доказами.

Крім того, до матеріалів справи долучено Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7) згідно із яким ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу, у зв`язку із виявленими у нього ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та порушення координації рухів - запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, однак такий огляд на місці зупинки не проводився, так як водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

У зв`язку із відмовою ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, останньому було також запропоновано пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я (медичному закладі), про що свідчить, виписане 16.10.2024 о 00:30 Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до ЧОНД (а.с.6). Однак і у такому направленні вказано про те, що такий огляд не проводився. Зазначені дані протоколу, складеного уповноваженою особою, за результатами такої відмови від огляду.

Долучено Довідку УПП на підтвердження отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.11).

Також долучено до матеріалів справи диск на якому містяться відеозаписи із боді-камер поліцейських № 476988 та № 476268, а також відеозапис з камери на території АЗС (а.с. 12).

Інші долучені копії документів стосуються провадження у справі щодо ОСОБА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що виходить за межі вказаного провадження.

Згідно із перегляду запису з камери, розміщеної на території АЗС, вбачається як автомобіль BMW 16.10..2024 о 00:15 «рухається заднім ходом» (не виключено, що котиться) та зупиняється лише після зіткнення із АЗС.

Однак із цього відео не можливо встановити, чи перебував хтось за кермом автомобіля, хто саме був водієм та чи рухалося авто саме за допомогою водія чи можливо внаслідок технічної невправності.

На переглянутих судом відеозаписах із боді-камер, що застосовувалися при пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, вбачається як поліцейські о 00:35 16.10.2024 підходять до транспортного засобу та виявляють у ньому ОСОБА_1 та одразу ж вказують йому про наявність у нього ознак сп`яніння та пропонують пройти огляд на місці події за допомогою Драгеру чи у медичному закладі.

При цьому ОСОБА_1 вказує поліцейським, що не є водієм автомобіля, а тому відмовляється від огляду.

Також на місце події пізніше приїжджає водій та дружина ОСОБА_1 які просять поліцейських забрати авто.

Після оформлення матеріалів о 01:57 ОСОБА_1 було запропоновано отримати копію протоколу чи надати пояснення, однак він відмовився.

У судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечив факту відмови від огляду, однак вказав про те, що не погоджувався із діями поліцейських. Також категорично заперечив факт керування транспортним засобом, а також вказав, що коли під`їхали поліцейські автомобіль вже був нерухомим та він ним не керував, а лише сів перевірити чому авто самостійно покотилося, що спричинило технічну несправність.

Саме по собі знаходження особи у транспортному засобі навіть і за кермом у стані сп`яніння не має наслідком склад правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, так як така особа не керує транспортним засобом.

З матеріалів справи вбачається, що відсутній зафіксований належним чином факт безпосереднього керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а тому його пояснення не спростовані допустимими доказами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи відмова особи, яка керує транспортним засобом від огляду на стан сп`яніння. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення одночасно двох обставин: керування транспортним засобом і відповідно встановлення факту відмови особи від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України саме водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а ст. 266 КУпАП передбачає обов`язок пройти огляд особами, які керують транспортними засобами.

За положеннями п. 1.10 Правил дорожнього руху України водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії, а також особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» за №14 від 23.12.2005 року, роз`яснено судам, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.

У пункті 38 постанови Верховного Суду від 20.02.2019, справа № 404/4467/16-а вказано, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зрушення з місця (такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія), а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Знаходження за кермом транспортного засобу чи біля такого, яке не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), особи в нетверезому стані чи подальша відмова від огляду такої особи не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, оскільки саме перебування особи біля авто, ще не доводить факт керування транспортним засобом.

Крім того, п. 24 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.)» звертає увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Однак, в матеріалах справи відсутні в належні та допустимі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме на доведення того, що він, як водій керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху, так як долучений відеозапис не фіксує руху транспортного засобу, який можливо чітко ідентифікувати, а також факту керування ОСОБА_1 таким транспортним засобом.

Тому суддя за встановлених обґрунтованих сумнівів позбавлений можливості встановити факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом 16.10.2024 о 00:10, а останній заперечує цей факт і такі його пояснення матеріалами справи спростовані не були.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), вбачається, що «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Враховуючи, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (більш кримінальна), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини суд трактує на користь особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суддя керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними ст.129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також ст.62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь, а оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме те, що він, як водій, керував транспортним засобом, таким чином суд позбавлений можливості за встановлених «обґрунтованих сумнівів» притягнути останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З врахуванням викладеного, вважаю за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

На підставі вищенаведеного, ст. 62 Конституції України, керуючись п.1 ст.247, ст.ст. 130, 251, 252, 256, 266, 280, 283, 284- 285, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про адміністративне правопорушення за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 151647 від 16.10.2024 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити, на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

СуддяС. А. Асташев