ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1593/23Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М.
Провадження № 33/817/423/24 Доповідач - Ваврів І.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З.

з участю:

розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Пацули В.О. на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Як визнав суд, 08.08.2023 року о 20 год. 58 хв. на АД М-19Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече 350 км. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки з використанням газоаналізатора Alcotest 7510 № ARMF-0286 (повірка дійсна до 01.12.2023 року), результат тесту 1,95%, результатом згоден. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвокат Пацула В.О., вважає, що оскаржувана постанова місцевого суду винесена передчасно та є необґрунтованою.

Вказує, що судом першої інстанції була надана невірна оцінка фактам, доказам та доводам сторони захисту про вчинення дій в стані крайньої необхідності, за наслідками чого, суд ухвалив необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про закриття справи на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

Також зазначає, що судовий розгляд про підозру у скоєнні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відбувся без участі останнього та без належного виклику та повідомлення про дату, час та місце розгляду.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 виконує функції із захисту держави, тобто безпосередньо задіяний для відсічі збройної агресії, з урахуванням обставин, що склалися, не міг бути завчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Таким чином, на переконання апелянта, судом першої І інстанції було порушено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на безпосередню участь у судовому процесі, на забезпечено його право скористатись своїми процесуальними та конституційними правами на доступ до правосуддя, реалізувати в суді свої права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема права надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, а тому останній був позбавлений права на справедливий суд, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить у випадку об`єктивної неможливості ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні, зупинити розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, до часу звільнення останнього із Збройних Сил України; скасувати постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення №606/1593/23 про визнання ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження по цій справі закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник адвокат Пацула В.О. повторно не з`явилися і не повідомили суд про причину неявки, хоча належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення.

Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.

Так, відповідно до вимог п. 2.9 а ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №502632 від 08 серпня 2024 року, 08.08.2023 року о 20 год. 58 хв. на АД М-19Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече 350 км. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився на місці зупинки з використанням газоаналізатора Alcotest 7510 № ARMF-0286 (повірка дійсна до 01.12.2023 року), результат тесту 1,95%, результатом згоден.

В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.

Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.

Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування гр. ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 21099, державний номер НОМЕР_1 , який не подав сигналу світловим покажчиком повороту відпвідного напрямку при повороті, чим порушив вимоги п.9.2 б ПДР України.

В матеріалах справи міститься копія постанови серії ЕАС №7487221 від 08 серпня 2023 року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.

В подальшому працівник поліції повідомив водієві наявні у нього ознаки сп`яніння та, у відповідності до п.2.5 ПДР України, запропонував пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій транспортного засобу ОСОБА_1 погодився.

Відеозаписом з нагрудної камери поліцейського засвідчено, що за результатом проведеного огляду з використанням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 7510» (повірка дійсна до 01.12.2023 року) виявлено вміст алкоголю в організмі ОСОБА_1 1,95 проміле, з чим останній погодився та не бажав проходити такий огляд в медичному закладі.

З результативно проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується матеріалами провадження.

З огляду на дані протоколу, акту огляду та роздруківки з резульатами огляду, та змісту відеозапису, на якому не зафіксовано жодних заперечень відносно результатів огляду, доведено, що він був згідний з результатами огляду, проведеного поліцейським з використанням спеціального технічного засобу.

Зважаючи на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з вчиненням ним правопорушення в стані крайньої необхідності, то, на думку апеляційного суду, вони не підлягають до задоволення, оскільки суд не погоджується з оцінкою дій водія ОСОБА_1 за наведених в матеріалах справи обставин, як крайня необхідність.

Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути саме об`єктивний критерій.

В апеляційній скарзі не наведено доказів стосовно того, яка небезпека загрожувала особі, до місця проживання якої ОСОБА_1 направлявся, у зв`язку із можливим у неї приступом панкреатиту і яким чином могла бути усунута ця небезпека діями ОСОБА_1 , щоб можна було оцінити необхідність апелянта вчинити правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, для усунення такої небезпеки.

Тому, той факт, що ОСОБА_1 направлявся до місця проживання дружини ОСОБА_2 , яка, згідно наданих пояснень місцевому суду, має захворювання підшлункової залози та 08.08.2023 у неї трапився приступ гострого панкреатиту, у зв`язку з чим вона подзвонила ОСОБА_1 з проханням привезти їй необхідні медикаменти, то в даному випадку це не може вважатись крайньою необхідністю, оскільки під час розгляду справи не встановлено обставин, які би підтверджували, що небезпека, на яку вказує апелянт, не могла бути усунута іншими засобами ніж керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, в тому числі, викликом швидкої медичної допомоги та/або служби таксі.

Таким чином, правопорушення, вчинене ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Не є переконливими та такими, які б тягнули безумовне скасування судового рішення, і твердження сторони захисту про порушення судом права ОСОБА_1 на захист, що спричинено розглядом справи у його відсутність, оскільки останній неодноразово місцевим судом повідомлявся про день, місце та час розгляду справи, в тому числі за адресою військової частини, в якій ОСОБА_1 проходив військову службу. Крім того, права передбачені, в тому числі ст. 268 КУПАП, були в повному обсязі ОСОБА_1 реалізовані як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, оскільки інтереси ОСОБА_1 представляє захисник - адвокат Пацула В.О.

Крім цього, суддею місцевого суду під час розгляду справи були правильно враховані вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, яка не передбачає обов`язкової участі особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП.

Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності прийнятого судом першої інстанції рішення на підставі вищевказаних матеріалів справи апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду, а тому підстави для закриття провадження у даній справі, що слідує з поданої апеляційної скарги, відсутні.

Таким чином, місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дав вірну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року відносно ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та закриття провадження у справі, про що ставить питання апелянт, не вбачаю.

Також, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі, про що ставить питання сторона захисту, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про неможливість участі ОСОБА_1 у розгляді справи, у тому числі в режимі відеоконференцзв`язку. Окрім того, суд враховує, що інтереси ОСОБА_1 представляє захисник - адвокат Пацула С.С., що дає можливість особі, яка притягується до адміністративної відповідальності скористатись своїм правом на захист в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Пацули В.О. залишити без задоволення, а постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя