Справа № 302/1489/24
Провадження № 3/302/653/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2024 с-ще Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., за участю: захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Цімура Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Міжгір`я в режимі відеоконференцзв`язку адміністративний матеріал (протокол серія ЗхРУ № 136706 від 06.10.2024 року), який надійшов з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, працюючого ФОП « ОСОБА_1 » (код КВЕД 62.01 «комп`ютерне програмування), не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , м.т. НОМЕР_2 ,

за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 136706 від 06.10.2024 року, складеного інспектором прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 вбачається, що 06 жовтня 2024, близько 12-00 годин прикордонним нарядом «Контрольний пост» спільно з прикордонним нарядом «Адміністративно-оперативна група» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в межах контрольованого прикордонного району (територія Міжгірської селещної громади Хустського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон. Своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст.9,12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.204-1 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день та час проведення судового засідання був належним чином повідомлений судом у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку ОСОБА_1 . sms-повідомлення 11.11.2024 (а.с.28), однак про причини неявки суду не повідомлено, належних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано.

У зв`язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст.277 КУпАП, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд також враховує, що категорія правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП не відноситься до тієї категорії справ, по яким присутність в судовому засіданні особи, яка притягається до відповідальності, є обов`язковою (ч.2 ст.268 КУпАП).

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Цімура Я.В. просить закрити провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на те, що в діях його підзахисного ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, вказуючи про те, що ОСОБА_1 незаконно притягується до адміністративної відповідальності, так як в його діях відсутні будь-які неправомірні дії. 06.10.2024 року він разом зі своєю подругою ОСОБА_4 перебували на відпочинку в селі Подобовець з 03.10.2024 року та 06.10.2024 року по завершенню відпочинку вони вирішили відвідати Національний природний парк « ІНФОРМАЦІЯ_4 », при цьому мали зворотні квитки на потяг зі станції Воловець на вечір 06.10.2024 року, щоб доїхати додому в м.Тернопіль. Та проїжджаючи біля населеного пункту с-ща Міжгір`я, автомобіль, на якому вони їхали разом з місцевим водієм, що мав провести екскурсію, на блок-посту їх зупинили. На вимогу працівників прикордонної служби, він ( ОСОБА_1 ,) надав свій паспорт, військовий квиток, а також мобільний телефон, при цьому пояснив мету перебування на території Хустського району Закарпатської області. Однак, працівниками прикордонної служби у нього було вилучено документи (паспорти) та належний йому мобільний телефон. В подальшому відносно нього був складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.204-1 КУпАП, з яким ОСОБА_1 не погоджувався, проти викладених у ньому фактичних обставин, заперечував.

Захисник адвокат Цімура Я.В. в судовому засіданні підтримав подане ним до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, яке викладене в редакції від 22.10.2024 року та просить клопотання задовольнити за наведеними у ньому підставами та обґрунтуваннями. Також зазначає, що ОСОБА_1 не мав жодного наміру незаконного перетину державного кордону з України в Румунію поза пунктом пропуску через державний кордон, звинувачення у спробі перетину державного кордону вважає безпідставними. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, матеріали даної справи не містять. Щодо неправомірних дій працівників прикордонної служби, з перевищенням своїх повноважень, як вказує захисник, а також необхідності проведення службового розслідування щодо затримання, проведення ВЛК та подальшої мобілізації ОСОБА_1 , ними подавалася відповідна скарга, відповідь на яку до теперішнього часу не отримано. Та відповідно до викладеним у клопотанні обґрунтувань та заперечень, захисник просить закрити провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП.

Повно та всебічного дослідивши матеріали справи № 302/1489/24, подане стороною захисту клопотання, вислухавши в судовому засіданні позицію захисника Цімура Я.В., суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Відповідно до положень статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до вимог ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку, та усунувши усі можливі сумніви, і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.

Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Постановою КМУ № 1194 від 03.08.1998 року із змінами і доповненнями передбачено, що Хустський район Закарпатської області є контрольованим прикордонним районом.

Згідно з Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою КМУ № 1147 від 27.07.1998 року (зі змінами та доповненнями) передбачено порядок в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі. Цим же положенням передбачено, що прикордонна смуга це ділянка місцевості завширшки 5 км.

Диспозицією частини першої статті 204-1 КУпАП передбачана відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення ст.204-1 КУпАП виражається у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади (формальний склад).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про Державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Згідно статті 12 вказаного Закону, пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Крім того, відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про порядок перетину Державного кордону України громадянами України`перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше непередбачено законом,за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 пересувався у напрямку с.Синевир з туристичним маршрутом, при цьому мав зворотній посадочний документ для проїзду потягом №082 о 19-25 год. 06.10.2024 року з с-ща Воловець до міста Тернопіль, за місцем свого проживання, та при цьому наміру виїхати з України ОСОБА_1 не мав.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-які посилання або інші відомості які б вказували на те, що ОСОБА_1 намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Румунію поза пунктами пропуску через Державний кордон.

Таким чином, твердження у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України до Румунії, поза пунктами пропуску через державний кордон України, не ґрунтується на наявних у справі матеріалах, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Водночас, суд зазначає, що ні схеми правопорушення, на якій були б зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування, подальший маршрут руху порушника та лінію державного кордону, чи інші беззаперечні докази, які б вказували на причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, суду не надано.

Згідно п.1 ст.21-7 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме:

1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України;

2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу;

3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб;

4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини;

5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення;

6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

До адміністративних матеріалів, окрім протоколу про адміністративне правопорушення додані: протокол про адміністративне затримання ОСОБА_1 (а.с.4); протокол особистого огляду, огляду та вилучення речей і документів від 06.10.2024 року (а.с.5); пояснення інспектора прикордонної служби ОСОБА_3 від 06.10.2024 року (а.с.6), світлокопії паспортів на ім`я ОСОБА_1 (а.с.7,8).

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності адміністративного правопорушенн за ч.1 ст.204-1 КУпАП, а також винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надано.

Суддя констатує, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису місця й способу вчинення інкримінованого правопорушення, тобто де саме поза пунктом пропуску через державний кордон ОСОБА_1 було вчинено спробу його перетину та з використанням яких саме засобів. При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був затриманий працівниками Державної прикордонної служби України на околиці населеного пункту с-ща Міжгір`я, відстань від якого до с.Яблунівка, розташованого в близькості до державного кордону складає автомобільним шляхом близько 100 км. Водночас, суддя зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, суду не надано. Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не є безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

З наданих до суду доказів неможливо встановити наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки суду не надано жодного належного доказу на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення, яке йому інкриміновано.

В даному випадку суддя констатує про відсутність підстав для притягнення особи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, внаслідок відсутності в його діях складу такого адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 , суперечить встановленим обставинам справи, твердження в них зроблені та тримаються на припущеннях, що відповідно до ст.62 Конституції України піддається сумніву та тлумачиться на користь людини.

Також зауважує, що суд не має повноважень збирати докази винуватості особи відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» ("Malofeyevav. Russia", рішення від 30.05.2013 року, заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» ("Karelin v. Russia", заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Так, в силу п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Враховуючи зазначені принципи слід констатувати, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не може перебирати на себе функції захисту чи обвинувачення у справі, зокрема самостійно відшуковувати докази, змінювати фабулу інкримінованого правопорушення, викладену в протоколі (висувати обвинувачення чи змінювати його) тощо. Натомість суддя, в межах протоколу про адміністративне правопорушення, на підставі поданих доказів встановлює фактичні обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та встановлює наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до формулювання інкримінованого правопорушення (обвинувачення) викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, яке повинно відповідати диспозиції відповідної статті Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Аналогічна норма міститься також у аоложеннях статті 62 Конституції України.

Частиною 3 статті 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на встановлені обставини, викладене обґрунтування, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 не доведена засадою поза розумним сумнівом (застосування принципу в рішенні ЄСПЛ «Кобець проти України»). Цей висновок суду дає підстави застосувати положення статті 247 п.1 ч.1 КУпАП, та закрити провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

З вищенаведених підстав, суддя приходить до висновку про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, а провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.204-1 ч.1, п.1 ч.1 ст.247, 251, 283-285, 294 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вилучені у ОСОБА_1 речі, згідно протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 06.10.2024 року, які знаходяться в сейфі НВП "Яблунівка" (а.с.5), а саме: мобільний телефон марки «Iphone»; паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданий 23.07.2018 року органом 4619 на ім`я ОСОБА_6 ; паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий оганом 6132 на ім`я ОСОБА_1 повернути за належністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після набрання даною постановою суду законної сили.

Постанова судді в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подаються до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Міжгірського районного суду Ю.В. СИДОРЕНКО

Закарпатської області