Провадження №3/201/4618/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Батуєв О.В., розглянувши матеріали, які надійшли від ТВО заступника командира з психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , діловод речової служби логістики військової частини НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 172-14 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення А4458 № 3 від 08.10.2024 року,

Комісією, призначеною наказом командира військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 від 01.10.2024 №301 Про призначення службового розслідування було проведено службове розслідування, з метою уточнення причин і умов, що сприяли передачі з порушенням строку (після проведення інвентаризації) посадовими особами речової служби логістики до фінансово-економічної служби первинних документів (накладних) для приведення у відповідність даних регістрів бухгалтерського обліку в частині відображення руху військового майна номенклатури речової служби логістики.

За результатами проведення службового розслідування встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №129 від 03.05.2024 тимчасове виконання обов`язків начальника речової служби було покладено на старшого солдата ОСОБА_2 , а наказом командира військової частини НОМЕР_1 №252 від 31.08.2024 припинено його тимчасове виконання обов`язків начальника речової служби.

Комісією під час службового розслідування було проведено вибіркову перевірку переданих накладних, для встановлення особи, яка оформлювала документи щодо передачіпереміщення майна речової служби в певний період та виявлено, що до 03.05.2024 року старший солдат ОСОБА_2 вчиняв зазначені дії шляхом підписання накладних, вказуючи посаду ТВО начальника речової служби, на що не мав відповідних повноважень у зв`язку з відсутністю письмового наказу командира військової частини.

Ті самі протиправні дії вчинено з 31.08.2024, тобто після припинення тимчасового виконання обов`язків начальника речової служби старшим солдатом ОСОБА_2 .

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-14 КУпАП.

ОСОБА_2 в судовому засіданні вину не визнав, зазначив, що не був ознайомлений з наказом про припинення його тимчасового виконання обов`язків начальника речової служби, а тому не знав, що не може підписувати зазначені накладні.

Захисник ОСОБА_3 в судовому засіданні надав клопотання про закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу правопорушення.

Згідно ст. 268 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, присутність особи є необов`язковою.

При цьому суддя враховує, що відповідно до ст. 277 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, розглядаються протягом доби.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-14 КУпАП, Перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, тобто умисне вчинення дій, які явно виходять за межі наданих цій особі прав чи повноважень - тягне за собою накладення штрафу від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, - тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і на теперішній час триває.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 враховую те, що згідно протоколу про військове адміністративне правопорушення ОСОБА_2 вину свою не визнає.

Згідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок відповідно до закону здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948р. та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., ратифікованою Україною передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.

Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.

В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).

З огляд на викладене, вважаю, що під час розгляду даної справи, судом повинні бути враховані положення ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також, практика Європейського суду з прав людини у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), якими передбачено, що беручи до уваги адміністративне стягнення ( в нашому випадку згідно із ч. 2 ст. 172-14 КУпАП), суд повинен, виходити з того, що, як і у кримінальному провадженні, суд у цій справі має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 50-52 рішення у справі «Шабельник проти України (№ 2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№ 2)»). Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України» від 15 травня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, оцінивши належним чином всі наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, не доведена у встановленому законом порядку, оскільки відповідно до текстів протоколу та доданих Витягів з наказів встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був призначений на посаду ТВО начальника речової служби логістики, однак згідно витягу із наказу № 252 від 31.08.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 на зазначену посаду призначено ОСОБА_5 , хоча жодного підтвердження про те, що ОСОБА_2 був повідомлений належним чином зі змістом зазначеного наказу в матеріалах справи немає.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що при розгляді справи не доведено, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-14 КУпАП, а вказане правопорушення задокументовано в законний спосіб, з огляду на вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження в даній справі про адміністративне правопорушення слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до п.12 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Отже, правопорушник підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки він є військовослужбовцем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.251, 268 КУпАП України,-

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-14 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На постанову судді може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набрала законної сили ____________ 2024 року.

Суддя О.В. Батуєв