ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3257/24 Головуючий суддя І інстанції Саркісян О. А.
Провадження № 33/818/1358/24 Суддя доповідач Грошева О.Ю.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року

Суддя Харківського апеляційного суду Грошева О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна С.І. на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України,-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та накласти на нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП - у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Як установив суд 24.04.2024 року о 10-30 год., м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 307, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ZAFIRA, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя. Від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я КНП «ХОР ОКНЛ» з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Корсун С.І. просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 будучи військовослужбовцем не брав участь в судовому засіданні та отримав оскаржувану постанову вже після сплину строку на апеляційне оскарження.

Щодо самої постанови сторона захисту просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складено із застосуванням маніпулятивних технологій зі сторони правоохоронних органів.

Також на думку автора апеляційної скарги працівниками патрульної поліції помилково визначено, що ОСОБА_1 має ознаки алкогольного або наркотичного сп`яніння, оскільки насправді він мав ознаки бойового стресу.

Також, автор апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить службу на посаді сержанта - командира розвідувального взводу розвідувальної роти в/ч НОМЕР_2 та використовує автомобіль у службовій діяльності.

Таким чином позбавлення його права керування транспортним засобом підірве боєздатність вказаного підрозділу.

Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так аргументи про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження на думку апеляційного суду є переконливими враховуючи, що ОСОБА_1 в судовому засіданні участі не брав, а копія судового рішення була отримана ним після сплину строку на и апеляційне оскарження.

Таким чином факт подання апеляційної скарги особою з незначним пропуском строку на її подання не може бути у даному випадку підставою для позбавлення можливості перегляду судового рішення.

Щодо самої апеляційної скарги, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.

Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною дана особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не порушив вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.

З огляду на матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини, передбаченні ст. 280 КУпАП, щодо вчинення правопорушень і вини ОСОБА_1 , та прийняв постанову у відповідності з вимогами ст. ст. 283, 284 КУпАП на підставі наявних у справі та досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст. ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи, що його складала в порядку передбаченому чинним законодавством не оскаржувалися.

Згідно вимог ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків.

У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, працівником поліції з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається не дійсним.

Матеріали справи не містять доказів того, що до ОСОБА_1 зі сторони працівників поліції було необ`єктивне ставлення в частині саме складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) ОСОБА_1 та його захисник не надали.

Апеляційний суд вважає, що обставини правопорушення об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів, зокрема:

- змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №457055 від 24.04.2024 складеним у відношенні ОСОБА_1 ;

- відеозаписом з нагрудної камери поліцеського;

- довідкою, за підписом інспектора УПП в Харківській області В. Бурикіною, про отримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія НОМЕР_3 ;

- направленням на огляд водія ОСОБА_1 транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ХОР ОКНЛ» від 24.04.2024;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 24.04.2024;

- рапортом інспектора УПП в Харківській області ДПП Є. Суворова від 24.04.2024.

Вказані докази є узгодженими між собою, отримані у встановленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Таким чином, саме сукупністю вказаних вище доказів підтверджується відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який виконує бойові завдання, за допомогою керування транспортних засобів, тому позбавлення його посвідчення на права керування транспортними засобами значно вплине на виконання бойових розпоряджень, апеляційний суд зазначає, що на час розгляду справи в суді першої інстанції даних про те, що ОСОБА_1 виконує бойові розпорядження керуючи транспортними засобами в суді першої інстанції не надавались.

Додана до апеляційної скарги характеристика на солдата ОСОБА_1 у якій зазначено, що останній виконує бойові розпорядження керуючи транспортними засобами датована 30.07.2024 року.

На час апеляційного розгляду даних про те, що ОСОБА_1 станом на жовтень 2024 року продовжує виконувати бойові розпорядження керуючи транспортними засобами не надано.

Крім того, з наведеної характеристики, або ж інших документів, які приєднані до апеляційної скарги не вбачається, що позбавлення ОСОБА_1 прав керування транспортними засобами може безповоротно вплинути на боєздатність підрозділу в якому він служить.

Також, апеляційний суд звертає увагу, що в КУпАП відсутні положення, які б звільняли військовослужбовців від адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані сп`яніння, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини.

Крім того, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною стосовно водіїв, а за змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення, хоча і враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, проте крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що низка рішень ЄСПЛ містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж, у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення.

Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява № 30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і, враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив адміністративне стягнення в межах санкції вказаної статті.

Адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, застосоване до ОСОБА_1 є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України та правильно притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності і посилання на невідповідність висновків судді обставинам справи є безпідставними, а тому, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна С.І. - залишити без задоволення.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України - залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.Ю. Грошева