Справа № 502/1075/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Балан М.В.,

за участю прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Лепетюка М.В., захисника Журя`ян О.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши адміністративні матеріали, які надійшли від Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта вища, одруженого, поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, якому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП,

за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення №10/2024 від 25.04.2024 року, складеного оперуповноваженим ВМЗК Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України капітаном поліції Поляковим І.В. вбачається, що ОСОБА_1 , з 07.11.2015 знаходячись на службі в Національній поліції України, з 17.02.2021 перебував на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, маючи спеціальне звання старший сержант поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером 0042378, будучи суб`єктом декларування, з 22.11.2023 припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, несвоєчасно подав без поважних причин декларацію з позначкою «при звільненні» за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме о 15 год. 45 хв. 18.02.2024 року, чим порушив встановленні абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» вимоги фінансового контролю.

Так, наказом т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області від 07.11.2015 № 174 о/с, у відповідності до п. 9 і п. 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», на підставі особистої заяви від 07.11.2015 року, ОСОБА_1 з 07.11.2015 року прийнято на службу до поліції та призначено на посаду поліцейського Кілійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області, як прибувшого з Міністерства внутрішніх справ України, з одночасним присвоєнням йому в порядку переатестування спеціального звання «старший сержант поліції».

При вступі на службу до поліції, у порядку ч. 1 і ч. 2 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_1 склав Присягу на вірність Українському народові, яку власноручно підписав.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 16.11.2016 року № 1531 о/с, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського - водія Кілійського відділення поліції Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області та закріплено за ним спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0042378.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 17.02.2021 року № 231 о/с, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

З 07.11.2015 року, вступивши на службу до поліції та розпочавши службові відносини, ОСОБА_1 набув статусу особи на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», став суб`єктом декларування та відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

ОСОБА_1 був ознайомлений і попереджений про спеціальні обмеження, пов`язані зі службою в поліції, правила етичної поведінки поліцейських, запровадженні антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, про що 03.10.2023 року особисто підписав витяг з Закону України «Про запобігання корупції» і витяг з Правил етичної поведінки поліцейських.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, за результатами проведення службового розслідування, за фактом події, яка мала місце 24.10.2023 року, на підставі зібраних матеріалів, дисциплінарна комісія прийняла рішення застосувати до старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за вчинення ним дисциплінарного проступку.

15.11.2023 року т.в.о. начальника ГУНП в Одеській області було видано дисциплінарний наказ про покарання №2909, з яким ОСОБА_1 ознайомився особисто під підпис у той же день.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 22.11.2023 року № 1592 о/с, у порядку п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», старшого сержанта поліції ОСОБА_1 з 22.11.2023 року звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

22.11.2023 року о 17 год. 39 хв. посадові особи управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області, за допомогою засобів поштового зв`язку АТ «Укрпошта», надіслали на відомі адреси ОСОБА_1 рекомендованими листами з повідомленням копію наказу начальника ГУНП в Одеській області від 22.11.2023 року № 1592 о/с, чим виконали обов`язок з приводу його ознайомлення з наказом про звільнення зі служби в поліції. Водночас, у надісланих листах були зазначені положення статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», статті 172-6 КУпАП, статей 366-2 і 366-3 КК України, Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2021 № 449/21, у тому числі щодо обов`язку подачі декларації при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Таким чином, 22.11.2023 року є останнім днем служби ОСОБА_1 в Національній поліції України, по завершенню цього дня, ОСОБА_1 вважається таким, що припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави. Отже, після звільнення зі служби в Національній поліції України та припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, у ОСОБА_1 виник обов`язок протягом 30 календарних днів подати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (https://nazk.gov.ua) декларацію при звільненні за період з 01.01.2023 до 22.11.2023, який не був охоплений раніше поданими деклараціями, за визначеною Національним агентством формою, тобто до 00 год. 00 хв. 23.12.2023.

Однак, всупереч встановленим абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» вимогам фінансового контролю, ОСОБА_1 несвоєчасно подав без поважних причин декларацію при звільненні за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, а саме о 15 год. 45 хв. 18.02.2024.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 1726 КУпАП, яке полягає у порушенні ним вимог фінансового контролю та виразилось у несвоєчасній подачі без поважних причин декларації при звільненні за період з 01.01.2023 до 22.11.2023.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, заперечував. Вказав, що після звільнення, окрім того, що займався вирішенням питань, пов`язаних з оскарженням свого звільнення, також звернувся за допомогою щодо подання декларації до свого знайомого, так як самостійно це зробити він був не в змозі, через некваліфікованість у даному питанні. Для заповнення декларації, необхідно було зібрати відомості по заробітній платі, так як під час звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, для чого він в усній формі звертався до відділу кадрів, на що отримав лише архівну відомість, з якої йому було не зрозуміло, які саме відомості необхідно вносити до декларації, адже, нарахована сума була з нього утримана. В подальшому також звертався до відділу кадрів за роз`ясненням, але документально підтвердити це не може, так як звернення відбувалось в усній формі. Також зазначив, що повідомлення про факт неподання ним декларації отримав поштою 08.02.2024 року, так як воно було направлено за адресою його місця реєстрації, так як йому прийшлось їхати за ним з м. Кілія до м. Татарбунари. В даному повідомленні було зазначено, що протягом десяти днів, з дня отримання повідомлення необхідно подати декларацію. Тому, після отримання листа, він просив знайомого, щоб той подав декларацію. Так, 18.02.2024 року, усі необхідні декларації були подані. Умислу на несвоєчасне подання вищевказаної декларації після свого звільнення або приховання фінансового стану не мав, лише через свою необізнаність не міг самостійно подати декларацию.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Жур`ян Олександр Миколайович в судовому засіданні просив закрити провадження по справі відносно, в зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6КУпАП. В обґрунтування цього, окрім підтримання пояснень ОСОБА_1 зазначив, що відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, але умислу на несвоєчасне подання вищевказаної декларації після його звільнення він не мав. Тобто, у нього був відсутній прямий умисел, спрямований на несвоєчасне подання без поважних причин декларації, керуючись при цьому особистим інтересом, чи інтересами третіх осіб. В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які дані про наявність умислу на вчинення адміністративного правопорушення та викладені обставини свідчать про недоведеність наявності в діяннях його підзахисного суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 176- 2 КУпАП.

Прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Лепетюк Михайло Вікторович в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 після звільнення 22.11.2023 року, несвоєчасно, без поважних причин, подав декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Також зауважив, що ОСОБА_1 знав про те, що потрібно подати декларацію, жодних обставин, які б перешкоджали йому своєчасно подати декларацію не наводить та документальних підтверджень щодо заходів, які він вчиняв для подання декларації не надав. Вважає, що у діях ОСОБА_1 наявні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення обгрунтований, а ОСОБА_1 підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме:

- протокол №10/2024 про адміністративне правопорушення, повязане з корупцією від 25.04.2024 року, складеного відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП;

- біографічну довідку відносно ОСОБА_1 ;

- витяг з наказу №174/о/с від 07.11.2015 року по особовому складу;

- присягу на вірність Українському народові, підписану ОСОБА_1 ;

- витяг з наказу №1531/о/с від 16.11.2016 року по особовому складу;

- витяг з наказу №1323/о/с від 18.08.2017 року по особовому складу;

- витяг з наказу №231/о/с від 17.02.2021 року по особовому складу;

- посадову інструкцію поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП №1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області старшого сержанта поліції Тукусер Б.Д.;

- наказ №2909 від 15.11.2023 року «Про застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб ВП №1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області»;

- відомість ознайомлення особового складу ВП №1 Ізмаїльського РВП з наказом ГУНП в Одеській області від 15.11.2023 №2909;

- витяг з наказу №1592/о/с від 22.11.2023 року по особовому складу щодо звільнення ОСОБА_1 ;

- листи інформування про звільнення зі служби в поліції №9/10458 та №9/10459 від 22.11.2023 року, направлених ОСОБА_1 ;

- особовий послужний список №0042378 відносно ОСОБА_1 ;

- витяг з Закону України «Про запобігання корупції» та витяг з Привил етичної поведінки поліцейських, підписані ОСОБА_1 03.10.2023 року;

- декларація (при звільненні) ОСОБА_1 від 18.02.2024 року;

- письмові пояснення ОСОБА_1 від 25.04.2024 року;

- повідомлення НАЗК №47-07/37042-24 від 23.05.2024 року збоїв у роботі програмного забезпечення Реєстру, перебоїв та інших технічних несправностей у роботі Реєстру за період з 12.10.2023 року по 01.04.2024 року;

- повідомлення НАЗК № 47-02/4741-24 від 26.01.2024 року про факт неподання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, адресованої ОСОБА_1 за адресою місця реєстрації, з конвертом;

Заслухавши позицію сторін, суддя дійшов наступного висновку.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Під час судового розгляду суд зобов`язаний суворо додержуватись закріпленого у ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд враховує, що практика ЄСПЛ вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» п.43).

Згідно ч. 2 ст. 7, ст. 245, ст. 280 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення. Суддя зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші, що мають значення для правильного вирішення справи. Постанова суду згідно ст. 283КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, на достатніх і незаперечних доказах.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і послідовністю.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч. 1 ст. 61 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що на поліцейських поширюється обмеження, визначені Законом України «Про запобігання корупції», цим та іншим законами України.

Таким чином, відповідно до підпункту «з» пункту 1 частини 1 «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону.

Згідно частини 2 статті 45 Закону, особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Отже, поліцейський, як суб`єкт декларування, який припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, має в обов`язковому порядку подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.

Наказом НАЗК від 08.11.2023 № 252/23 «Про затвердження форми декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» визначено порядок заповнення та подаийя декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до якого декларація при звільненні подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності.

Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №10/2024 від 25.04.2024 року, складеного оперуповноваженим ВМЗК Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, капітаном поліції Поляковим І.В.. встановлено, що ОСОБА_1 , який є суб`єктом декларування, подав декларацію лише 18.02.2024 о 15 год. 45 хв., тобто несвоєчасно. Датою вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, є тридцятий день після звільнення ОСОБА_1 , тобто 23.12.2023, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за вчинене якого передбачена ч.1 ст.172-6КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-6 КУпАП відповідальність за вказане правопорушення настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особою, уповноваженою на виконання функції держави або місцевого самоврядування. Диспозиція цієї норми за своїм змістом є бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» під корупційним правопорушенням розуміється діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій ст. 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та /або цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 9 ст. 1 ЗУ «Про запобігання корупції» правопорушення пов`язане з корупцією - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 ст. 3 Закону, за яке Законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну чи цивільно-правову відповідальність.

Кодекс України про адміністративне правопорушення визначає, що адміністративне правопорушення по своїм суб`єктивним властивостям - діяння чи бездіяльність, вчинені з певною ціллю і з певних мотивів. Ці органічно зв`язані між собою, взаємозалежні форми психічної активності створюють зміст суб`єктивної сторони правопорушення. Вина це є психічне ставлення особи в формі умислу або необережності до своїх дій і їх наслідкам. Вина - це обов`язкова умова адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Склад правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати діяння як конкретне правопорушення. Кожний склад правопорушення обов`язково складається з таких елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу правопорушення, що виключає відповідальність особи за вчинене нею діяння.

Суб`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-6 КУпАП, характеризував ВССУ в своєму листі від 22.05.2017 року № 223-943/0/4-17 наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу під яким ст.10 КУпАП розуміє вчинення адміністративного правопорушення, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, вирішуючи питання про наявність в діях конкретної особи складу адміністративного, корупційного правопорушення, правопорушення пов`язаного з корупцією, крім іншого, необхідно враховувати наявність суб`єктивної сторони даного правопорушення, яка виходячи із визначення поняття, викладеного в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», завжди характеризується умисною формою вини, тобто, з врахуванням положень ст.1 цього Закону, сутність правопорушення фінансового контролю полягає в тому, що особа, яка за законом зобов`язана щорічно декларувати свої доходи, прагне уникнути цього і таким чином досягти певної мети.

Судова палата у кримінальних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка у своєму інформаційному листі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією, зазначила, що суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 172-6 КУпАП, характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу, вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Умисел - це відношення пізнавальної можливості і волі суб`єкта до вчиненого ним діяння. Його обов`язкові елементи, це повне усвідомлення протиправності скоєного діяння в його юридичних і соціально-побутових особливостях, передбачення антигромадських результатів свого діяння (бездіяльності), бажання або усвідомлене допущення настання вказаних наслідків. Відсутність умислу і необережності засвідчують про випадок - такому збігу життєвих обставин, при яких особа не усвідомлювала і не могла усвідомлювати властивостей вчиненого або не передбачала і не могла передбачати наслідків вчиненого діяння. Випадок і вина - це категорії взаємовиключні, а тому вчинення діяння або бездіяльності випадково, не є умовою адміністративної відповідальності.

Ознака прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та у передбаченні його суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони конкретного правопорушення, а й повне розуміння його суспільної небезпеки.

З пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що останній не мав на меті скрити інформацію про свій майновий стан або уникнути декларування.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП необхідно встановити той факт, що ОСОБА_1 усвідомлював суспільну небезпечність неподання щорічної декларації, передбачав неможливість здійснення фінансового контролю з боку держави та бажав настання таких наслідків, або байдуже ставився до їх настання чи свідомо допускав їх настання.

Склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія, умисне несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави, а суб`єктивної сторони - наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу. Тому орган, уповноважений на складання протоколу про адміністративне правопорушення повинен довести в діях особи умисел на несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення, окрім формального визначення умислу суб`єктів, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», який полягає у тому, що будучи обізнаним про встановлені антикорупційним законодавством вимоги, заборони та обмеження, функціонери не виконуючи їх, допускають порушення своєю навмисною протиправною поведінкою, не містять жодних даних про наявність у ОСОБА_1 прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, а також жодних доказів на підтвердження такого умислу чи навмисного діяння з його боку.

Враховуючи усі обставини, викладені вище, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня суб`єктивна сторона (вина у формі умислу) адміністративного правопорушення та негативні наслідки таких дій, а отже, і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, також відсутній.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Складений протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів, що безпосередньо, поза розумним сумнівом вказували б на наявність у ОСОБА_1 умислу (прямого чи непрямого) та відповідного корисливого або іншого особистого інтересу особи, чи інтересу третіх осіб, направленого на порушення вимог фінансового контролю чи переслідував будь-який корупційний інтерес, а тому суддя вважає, що в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

Таким чином суддя доходить висновку про закриття провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись 247, 280, 287, 288 КУпАП, суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан