Справа № 467/1049/24 Головуючий у першій інстанції Кірімова О.М.
Провадження № 33/812/526/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Лівінського І.В.,

з секретарем судового засідання Травкіною В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто 605 грн 60 коп. судового збору,

в с т а н о в и в:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 582614, 17 липня 2024 року о 23 годині 03 хвилин в смт. Арбузинка по пров. Торговому 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, на місці зупинки, проводився із застосуванням приладу Драгер «Alcotest» 6820, результат якого склав 1,99‰, чим порушив вимоги пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність постанови суду, невідповідність висновків судді обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив постанову суду скасувати, прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що судом не було дотримано цих приписів закону, оскільки належним чином не було досліджено докази його вини та покладено в основу обвинувачення недопустимі докази, а тому вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що суд порушив вимоги статті 268 КУпАП, а саме розглянув справу за його відсутності та за відсутності його захисника. Він не був повідомлений належним чином про дату та час судового розгляду, оскільки судову повістку не отримував та іншим чином про дату та час судового розгляду не був повідомлений, тому суд порушив його процесуальні права.

Крім того, оскаржувана постанова не містить жодної згадки про наявність захисника та про причини її неявки у судове засідання. Між тим, 09 жовтня 2024 року захисником до районного суду було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання, оскільки остання перебувала у лікарні у м. Києві. Однак, суд не взяв до уваги клопотання захисника, в зв`язку з чим ОСОБА_1 не було надано належної правової допомоги під час розгляду справи та він не зміг скористатись своїм правом на захист та не мав можливості надати суду докази, які підтверджують його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Апелянт також вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови, суд не в повному обсязі виконав вимоги статті 280 КУпАП, всебічно не дослідив матеріали справи та необґрунтовано дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Апелянт посилається на те, що зупинка його транспортного засобу працівниками поліції є незаконною згідно положень статті 35 Закону України«Про національну поліцію», а тому всі подальші дії працівників поліції після незаконної зупинки транспортного засобу є незаконними, а докази отримані після незаконної зупинки недопустимими.

Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки.

Між тим, працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення водієм таких положень ПДР, які б відповідно до статті 35 Закону України«Про національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять доказів, що останній допустив будь-які порушення ПДР, за які його слід було зупиняти.

Таким чином, ОСОБА_1 був зупинений без належної правової підстави. ОСОБА_1 вважає, що всі наступні вимоги працівників поліції він не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

При цьому, апелянт посилається на правову позицію, яка міститься у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Апелянт вважає, що складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом з огляду на так звану доктрину «плодів отруєного дерева».

Також при перегляді відеозапису, на якому міститься процедура проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, чітко видно, що працівник поліції приніс зі свого автомобіля прилад Драгер, на якому вже був встановлений мундштук. На відео не зафіксовано як працівник поліції розпечатав мундштук з герметичної упаковки та встановив його на прилад Драгер, також не вбачається, що перед тестуванням працівником поліції було проведено контрольний замір повітря, та не показано ні на камеру, ні водієві позначки приладу, які б підтверджували нульові показники перед тестуванням. З Інструкції по експлуатації приладу Драгер «Alcotest 6810» вбачається, що однією з умов проведення вимірювання є використання нового мундштука для кожної особи щодо якої проводиться перевірка. Однак, з відеозапису не вбачається, що мундштук був вийнятий з індивідуальної упаковки що викликає сумніви у тому, що він не був раніше використаний. Вказане ставить під сумнів результат проведеного тесту.

ОСОБА_1 зазначає, що працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але при цьому не повідомили жодної з ознак сп`яніння, як підстави для проведення такого огляду, відповідно до пункту 3 Інструкції №1452/735 від 09 листопада 2015 року «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Крім того, такі ознаки не були вказані і в протоколі про адміністративне правопорушення.

До того ж працівниками поліції всупереч вказаної Інструкції при проведенні процедури проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснені його права, а також право скористатися правовою допомогою, що є істотним процесуальним порушенням його права на правовий захист, що є підставою вважати всі наступні дії поліцейських та здобуті у справі дані, незаконними. Права йому були роз`яснені лише після проходження огляду на стан сп`яніння.

Крім того, апелянт зазначає, що є особою, яка має фізіологічний афект - досить сильно психологічно сприймає різні незвичні для себе ситуації. Того дня він вперше був у такій ситуації, коли його зупинили працівники поліції. Він розхвилювався, розгубився та під тиском працівників поліції погодився з тим, що не бажає їхати до медичного закладу, хоча неодноразово повторював що алкогольні напої того дня не вживав, а вживав їх за день до того.

Отже, з огляду на відсутність достатніх допустимих та належних доказів через допущені працівниками поліції порушення вимог закону, вважає, що його винуватість у скоєнні адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП недоведена поза розумним сумнівом, а тому постанова суду підлягає скасуванню на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 та його захисник Семенова С.М. не з`явились. Від захисника надійшла до суду заява про розгляд справи без їх участі, а тому, їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що вони ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин адміністративної справи, а також вимогах закону.

Згідно п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (частини 1-3 статті 7 КУпАП).

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з протоколом про адміністративне серії ААД № 582614, 17 липня 2024 року о 23 годині 03 хвилин в смт. Арбузинка по пров. Торговому 12, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, зі згоди водія, на місці зупинки, проводився із застосуванням приладу Драгер «Alcotest» 6820, результат якого склав 1,99‰, чим порушив вимоги пункту 2.9 «а» ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомився під підпис, підтвердив правильність внесених про нього даних. В графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, пояснення надав на окремому бланку (а.с.1).

У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1 матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Посилання апеляційної скарги на те, що в протоколі поліцейський не зазначив ознаки сп`яніння, не може бути достатнім для визнання протоколу не належним доказом, оскільки такі наслідки положення статей 256, 266 КУпАП та Інструкції 1395 не передбачені.

Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, також підтверджено іншими доказами.

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, вбачається, що огляд проведений за допомогою Alcotest 6820, у зв`язку з виявленими ознаками, а саме, запах алкоголю з порожнини рота. Показник результату огляду на стан сп`яніння склав 1,99 %о(проміле). З результатами огляду в акті ОСОБА_1 погодився, про що свідчить його власний підпис (а. с. 5).

Роздруківкою газоаналізатора «Drager Alcotest 6820 прилад № ARМК-0251, принтер № ARMD-0663, тест № 652, в якому зазначений результат огляду на стан сп`яніння - показник 1,99%о (проміле), підтверджується перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом. З результатами тестування ОСОБА_1 ознайомився під підпис (а.с.2).

З доданого до протоколу направлення на огляд ОСОБА_1 до КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції видно, що ОСОБА_1 зазначив, що не бажає проходити огляд у медичному закладі (а.с.4).

Також до протоколу про адміністративне правопорушення доданий диск з відеозаписом адміністративного правопорушення.

Як вбачається із відеозапису з нагрудної камери поліцейського, який доданий до протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції під`їхали до автомобіля ВАЗ 2105, який паркувався. Водій вийшов із автомобіля. На вимогу працівника поліції надати посвідчення водія, будь які документи на машину, а також документи, які посвідчують особу водія - паспорт, останній відповів, що залишив їх вдома.

На вимогу поліцейського водій повідомив своє прізвище, ім`я та по - батькові.

Під час спілкування з водієм, працівник поліції запитав у нього чи вживав він алкогольні напої. Водій відповів, що ні, нічого взагалі не вживав. Працівник поліції попросив водія дихнути та запитав, що зі станом здоров`я.

Після чого поліцейським було запропоновано водієві пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу «Алкотестер Драгер».

ОСОБА_1 погодився пройти такий огляд. За результатами огляду, цифровий показник на спеціальному технічному засобі газоаналізаторі «Драгер» становив 1,99%о (проміле). Працівник поліції озвучив та показав ОСОБА_1 результат огляду на стан сп`яніння, а також зазначив, що ОСОБА_1 ледь розмовляє.

На запитання поліцейського чи згодний ОСОБА_1 з результатом тесту, який пройшов, чи немає якихось сумнівів щодо нього, чи потрібно везти в лікарню, ОСОБА_1 відповів, що згодний з результатом тесту. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за статтею 130 КУпАП та останньому були роз`яснені його права. На запитання поліцейського: «що Ви вживали, кажіть правду, вже пройшли тест, продули, він показав результат, 1,99 не може бути від стакана пива», водій відповів: «пиво, більше нічого, сьогодні немного, вчора трошечки».

Із відеозапису також вбачається, що працівник поліції ознайомив ОСОБА_1 з актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів під підпис, зокрема, з результатами огляду, де зафіксований показник - 1,99 %0 , з якими ОСОБА_1 був згодний. Також водія було ознайомлено з складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення. Будь яких заперечень водій не зазначав.

Як видно з відеозапису протокол про адміністративне правопорушення та акт огляду на стан сп`яніння, направлення на огляд до медичного закладу складались у присутності ОСОБА_1 , підписувались ним, заперечень щодо складання цих документів, ставлячи свій підпис, ОСОБА_1 не зазначав.

Як видно із письмових пояснень ОСОБА_1 з 16 на 17 липня 2024 року він практично всю ніч вживав пиво. 17 липня 2024 року, близько 22:00 години він з дружиною на автомобілі ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням з с. Полянка приїхали до родичів в смт. Арбузинка. В гостях він алкоголь не вживав але залишки вживання алкоголю в нього залишались. Близько 23:00 години він повертався за кермом вказаного автомобіля від родичів по пров. Торговий в смт. Арбузинка та його зупинила поліція. Він пройшов тест на алкоголь за допомогою приладу Драгер 6820 та результат показав 1,99%о проміле. З результатом він згоден. В медичний заклад їхати не бажає. Провину визнає в повному обсязі (а.с.3).

Як видно з відеозапису письмові пояснення складались працівником поліції зі слів ОСОБА_1 , оскільки останній не вміє писати. Водночас, вони були зачитані останньому та власноручно підписані ОСОБА_1 .

За такого, зміст протоколу про адміністративне правопорушення в цілому узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, здійсненому працівником поліції під час вчинення ОСОБА_1 зазначеного правопорушення, акті огляду на стан сп`яніння, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 .

Безпідставним є твердження захисника про те, що проведений поліцейським огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 є недійсним, оскільки поліцейські не повідомили ОСОБА_1 жодної з ознак сп`яніння, як підстави для проведення такого огляду, працівник поліції надав ОСОБА_1 газоаналізатор з вже встановленим мундштуком, який не був розпакований у присутності останнього безпосередньо перед проходженням огляду, поліцейським не було виконано на газоаналізаторі контрольний замір повітря.

Так, підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів алкогольного сп`яніння, а також направлення водіїв для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція № 1452/735), та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, в редакції, чинній на час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 582614 (далі - Порядок № 1103).

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння) згідно з ознаками такого сп`яніння (частина 1 статті 266 КУпАП, пункт 2 Інструкції № 1452/735). Ознаками алкогольного сп`яніння є, поряд з іншим, запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці (пункт 3 Інструкції № 1452/735).

Огляд на стан сп`яніння проводиться, в тому числі, поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (пункт 3 Порядку № 1103).

Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

За частиною 5 статті 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.

Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (пункт 5 Порядку № 1103).

Отже, із системного аналізу положень статті 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу, може вважатись недійсним, якщо такий огляд проведений з порушенням вимог статті 266 КУпАП.

Як зазначалось вище, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку з використанням спеціальних технічних засобів проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вказаний відеозапис зроблено працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026).

Відеозапис не викликає у суду сумнівів щодо його достовірності та допустимості, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації.

Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Враховуючи значний показник, який був зафіксований на газоаналізаторі під час проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння (1,99 проміле), а також те, що положеннями статті 266 КУпАП на поліцейського не покладено обов`язок зазначати водієві ознаки сп`яніння, а також фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису встановлення мундштука та виконання контрольного заміру повітря на газоаналізаторі, апеляційний суд вважає, що відсутність таких обставин на відеозаписі, доданому до протоколу, не може бути достатньою підставою для визнання вказаного огляду недійсним.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що поліцейські фактично зупинили водія без правових підстав встановлених законом, а тому за таких дій поліції, на думку апелянта, докази, зібрані у справі, є недопустимими.

Також в апеляційній скарзі стверджується, що суд в оскаржуваній постанові не урахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими, оскільки у цій постанові, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різні фактичні обставини.

Так, у справі № 686/11314/17, Верховний Суд підтвердив висновки апеляційного суду про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів, в тому числі, реєстраційного документу на транспортний засіб. При цьому, у вказаній справі судом апеляційної інстанції було встановлено, що працівник поліції з метою проведення профілактичної бесіди та роз`яснення водієві про порушення останнім ПДР України підійшов до водія та представився. При цьому зазначив, що оскільки позивач порушив ПДР України то поліцейський відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України "Про національну поліцію" та п. 2.4 ПДР України мав підставу вимагати у водія пред`явити документи передбачені п. 2.1 ПДР України. Водночас, відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України.

В даній же справі працівники поліції не зупиняли автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , а під`їхали до цього автомобіля під час його паркування, що підтверджується зробленим поліцейським відеозаписом. В подальшому патрульний запитав у водія посвідчення та реєстраційний документ на транспортний засіб, яких у ОСОБА_1 не виявилось. Тому, посилання апелянта на зазначену постанову Верховного Суду, є недоречним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без участі ОСОБА_1 та його захисника, незважаючи на клопотання захисника про відкладення розгляду, не можуть бути достатніми для скасування оскаржуваної постанови, оскільки судом апеляційної інстанції поновлено права апелянта, визначені статтями 268, 271 КУпАП, в тому числі, право бути присутнім в судовому засіданні, надавати суду пояснення та докази, знайомитись з матеріалами справи. Будь яких додаткових обставин, крім тих які були встановлені судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено, додаткових доказів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не надано.

До того ж, апеляційний суд враховує, що протягом часу перебування справи в провадженні суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 - Семенова С.М. неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи двічі відкладався, а саме: 23 липня, 19 вересня 2024 року. Про судове засідання, призначене на 09 жовтня 2024 року, захисник також була обізнана, проте 08 жовтня 2024 року захисник подала до суду чергову заяву про відкладення слухання справи.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що він є особою, яка має фізіологічний афект, є необґрунтованим за відсутності відповідних медичних документів.

Такі твердження розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Отже, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складені відповідно до вимог статті 256 КУпАП, ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, доказів протилежного матеріали справи не містять, а викладена ОСОБА_1 версія події, навпаки, не знайшла свого підтвердження.

Таким чином, сукупність досліджених в матеріалах справи доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 582614 від 17 липня 2024 року; акту огляду на стан алкогольного сп`яніння; роздруківкою результатів тестування на алкоголь; відеозапису з нагрудної камери поліцейського; направлення на огляд до медичного закладу свідчать про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .

З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, як того просить апелянт, відсутні.

Керуючись статтею 294 КУпАП, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду І.В. Лівінський