Справа № 473/3889/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"09" жовтня 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Волосовського А.С., захисника особи, яка притягується до відповідальності, ОСОБА_1 , - з адвоката Лукіянчина І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працює, проживає за адресою АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №818166 від 07.07.2024 року поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «07.07.2024 року 22 год. 16 хв. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Вознесенськ вул.Чубчика керував а/м ВАЗ 21010 н/з НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду на місці за допомогою «Драгер алкотест» та у Вознесенській ЦРЛ відмовився».

Згідно вказаного протоколу водій від підпису протоколу, отримання його копії та дачі пояснень відмовився. Також зазначено, що під час складання протоколу було вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 .

Дії ОСОБА_1 особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР України та за ч.1 ст.130 КУпАП.

ОСОБА_1 викликався до суду рекомендованим листом за адресою, що вказана в протоколі про адміністративне правопорушення. Тому відповідно до ст.268 КУпАП справу було розглянуто у відсутності ОСОБА_1 в присутності його захисника ОСОБА_2 .

Так захисник після перегляду наданих відеофайлів, що долучені на диску до протоколу, просив провадження у справі закрити, вказавши, що на відео відсутні дані того, що його клієнт керував яким небудь транспортним засобом, на відео особу не можна ідентифікувати. Окрім того чоловік на відео вказує, що він пішохід та просто тікав від поліції, бо злякався. Зазначив, що через те, що поліцейські надягли чоловіку кайданки, натомість як той казав, що хоче в туалет, то останній випорожнився, оскільки не мав можливість відвідати туалет, що зафіксовано на відео, що є жорстоким поводженням із особою.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує, що нею передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. У ході здійснення судом провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду. Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до п.2.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» №1306 від 10.10.2001 року водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.

Згідно із ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №818166 від 07.07.2024 року в судовому засіданні також було оглянуто відеозаписи, зроблені співробітниками поліції. Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

На наданому відео не зафіксовано факт зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 . Також відсутня відео з рухом авто, що вказано в протоколі.

На трьох файлах "E:/0000000__0025.MP4", "E:/0000000__0026.MP4","E:/0000000__0027.MP4" зафіксовано затримання особи, поліцейські вказують, що саме ця особа керувала т/з, про що кажуть є відео. Показують якесь відео чоловікові, де він керує тз, яке на диску відсутнє, і під час фіксації не зафіксоване. Чоловік заперечує керування т/з та вказує, що він пішохід. Проте поліцейські пропонують пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці та в лікарні. Чоловік в кайданках, через що справляє природні потреби.

Також у справі є направлення для проходження огляду водія в лікарні від 07.07.2024 року о 22.30 год., в якому вказано, що ОСОБА_1 мав різкий запах алкоголю з порожнини рота та від проходження огляду відмовився.

Ніяких рапортів чи пояснень свідків, додаткових відеозаписів поліція до протоколу не надала.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує, що нею передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. У ході здійснення судом провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Згідно із ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та пов`язана із цим відмова пройти огляд на визначення стану сп`яніння надані поліцією матеріали та відеозапис не підтверджують.

Початок відео вказує на те, що ОСОБА_1 перебуває поза межами транспортного засобу, не в ньому, не видно, щоби він керував яким небудь тз.

Тоді як відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом це виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Тоді як факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , зупинку транспортного засобу та пов`язану саме із цим вимогу пройти огляд на визначення стану сп`яніння наданий поліцією відеозапис не містять.

Ч.1 ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, у даному випадку на органи Національної поліції.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.

Дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити з підстав, що передбачені п.1 ч.1 ст.247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, оскільки надані суду докази поза розумним сумнівом не доводять наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони правопорушення, що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, а саме факту керування ним тз в стані сп`яніння та відмова на вимогу поліцейського пройти огляд у зв`язку із цим за наявності ознак сп`яніння.

Відповідно до ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Суд застосовує загальноприйнятий стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Натомість як запис, наданий поліцейськими поза розумним сумнівом не підтверджує того, що ОСОБА_1 керував тз, такого наданий запис не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності складу адміністративного правопорушення.

В ході судового розгляду було встановлено, що досліджені матеріали справи не містять прямих доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та саме у зв`язку із цим відмовився пройти огляд, а тому всі сумніви слід тлумачити на його користь, тому на підставі положень ст.247 КУпАП провадження у справі відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Окрім того в даній справі затримання особи із застосуванням кайданок не відповідало вимогами прецедентних рішень ЄСПЛ.

Так використання обмежувальних засобів, таких як наручники, зазвичай не призводить до порушення статті 3 Конвенції, якщо такий захід було застосовано у зв`язку із законним арештом або затриманням і він не передбачає застосування сили або публічності, що перевищує те, що розумно вважається необхідним за конкретних обставин («Шликов та інші проти Росії» (Shlykov and Others v. Russia), 2021 р., § 72). Суд надає особливого значення обставинам кожної справи та перевіряє, чи було застосування обмежень необхідним («Праньїч-М-Лукіч проти Боснії та Герцеговини» (Pranjiж-M-Lukiж v. Bosnia and Herzegovina), 2020 р., § 72). У цьому аспекті важливо, наприклад, чи є підстави вважати, що відповідна особа буде чинити опір арешту або намагатися переховуватися, завдасть травм чи шкоди або приховуватиме докази («Свинаренко та Сляднєв проти Росії» (Svinarenko and Slyadnev v. Russia) [ВП], 2014 р., § 117, та процитовані там справи).

окрема, Суд постановив, що використання наручників може бути виправданим у певних випадках, наприклад, для переведення за межі в`язниці; коли вони використовуються протягом коротких періодів часу або коли це індивідуальний захід щодо заявника, що періодично переглядається і стосується оцінки персонального ризику на основі його/її поведінки («Шликов та інші проти Росії» (Shlykov and Others v. Russia), 2021 р., § 73). Оцінюючи рівень жорстокості в цьому контексті, Суд оцінює ряд чинників, таких як: тяжкість покарання заявника; його судимість та історія насильства; відповідність заходу внутрішньому законодавству; пропорційність заходу щодо поведінки особи; законність затримання; публічний характер поводження; наслідки для здоров`я; стан здоров`я заявника; інші застосовані заходи безпеки; а також тривалість застосування наручників («Шликов та інші проти Росії» (Shlykov and Others v. Russia), 2021 р., § 73, та процитовані там справи).

Керуючись ч.1 ст.130, п.1 ч.1 ст.247, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня вручення постанови особі, що притягується до відповідальності.

Суддя Н.Б.Зубар