КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 369/13402/24

Суддя в суді першої інстанції: Омельченко М.М.

Провадження № 33/824/5066/2022

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Левенця Б.Б., за участю секретаря судового засідання Дячук І.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 184 КУпАП,-

в с т а н о в и в :

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол серії ВАД № 240361, серії ВАД № 240362 від 21.07.2024) та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп. (а.с. 64-66).

Не погодившись з постановою районного суду, захисник ОСОБА_1 - адвокат Філатова О.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду та закрити провадження у справі (а.с. 70-73).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі матеріали справи. Вказувала, що ні на відеозаписі, ні будь-яким іншим способом 21.07.2024 року ОСОБА_1 не було сказано на адресу ОСОБА_2 жодного нецензурного слова. Твердження суду про те, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, а отже не міг піклуватись про дитину не підтверджуються жодним доказом, а отже є недоведеним.

Зазначала, що не погоджується із відомостями, зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення № 240361 від 21.07.2024 року щодо того, що 21.07.2024 року в 17:00 год. ОСОБА_1 , в стані алкогольного сп`яніння в телефонній розмові ображав та погрожував ОСОБА_2 та в подальшому в 20:30 год. поблизу двору по АДРЕСА_1 ображав її нецензурною лайкою, поводився агресивно, внаслідок чого могла бути завдана шкода їй. Вважає такі твердження не доведеними та такими, що не відповідають дійсності. ОСОБА_1 ніколи та жодним чином не вчиняв до ОСОБА_2 та свого сина Кирила ніякого насильства за ознакою статі, тобто, умисного вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного та економічного характеру. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 21.07.2024 року в стані алкогольного сп`яніння в телефонній розмові ображав та погрожував ОСОБА_2 та поводився агресивно щодо неї.

Звертала увагу, що з самого моменту розлучення у ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, так як вона почала створювати штучні перешкоди, стосовно неможливості ОСОБА_1 вільно та нормально спілкуватись зі своїм рідним сином. Станом на день подання апеляційної скарги чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Вказувала, що 20 липня 2024 року та 21 липня 2024 року після того, як ОСОБА_1 перебував, відповідно до встановленого судом графіку спілкування, зі своїм сином ОСОБА_3 , ОСОБА_2 слідкувала за ними, телефонувала багато та писала смс та Вайбер, цим самим тероризуючи його та вимагаючи розповідати їй кожну годину, де він знаходиться та чим він займається з сином та що роблять. 21 липня 2024 року ОСОБА_2 достеменно знаючи, що ОСОБА_4 із сином ОСОБА_3 відпочиваючи у себе дома, після купання на озері, за адресою: АДРЕСА_1 , приїхала без попередження та ще й одразу попередньо самостійно спланувавши викликати поліцію, безпідставно стверджуючи, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Звертала увагу, що ОСОБА_2 не є членом родини або родичем ОСОБА_1 , тому поняття домашнє насилля при цих обставинах не може бути застосовано.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії № 240361 від 21.07.2024 року не конкретизовано, в чому саме полягає насильство та яка шкода заподіяна ОСОБА_2 , хоча це прямо випливає з диспозиції статті 173-2 КУпАП.

Щодо складення на ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення № 240362 від 21.07.2024 року за ст.. 184 КУпАП, зазначала, що будь-які докази щодо ухилення чи невиконання покладених на ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання та навчання малолітнього ОСОБА_5 відсутні. Зазначені в протоколі обставини не дають підстав для висновку про наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. Крім того, в протоколі не зазначено, від виконання яких саме обов`язків ухилявся ОСОБА_1 (а.с. 70-73).

В апеляційному суді ОСОБА_1 , його захисник - адвокат Філатова О.С. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Лобода І.В. заперечувала проти задоволення скарги та просила залишити її без задоволення.

ОСОБА_2 до суду не прибула, була повідомлена про розгляд справи апеляційним судом на зазначену нею адресу, повідомлення повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Проте в суді представник потерпілої ОСОБА_2 - адвокат Лобода І.В. підтвердила факт належного сповіщення потерпілої особи, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 78-86).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Відповідно до ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність перешкод для апеляційного перегляду справи.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.

За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини правопорушення на підставі наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні доказів, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст. 251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.

Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 240361 від 21 липня 2024 року, ОСОБА_1 21.07.2024 року о 17.00 год. в стані алкогольного сп`яніння в телефонній розмові ображав та погрожував громадянці ОСОБА_2 та в подальшому о 20.30 год. поблизу двору АДРЕСА_1 ображав ОСОБА_2 нецензурною лайкою, поводився агресивно, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 1).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 240362 від 21 липня 2024 року, ОСОБА_1 21.07.2024 року в 20.30 год. перебував поблизу буд. АДРЕСА_1 з ознаками сильного алкогольного сп`яніння, висловлювався нецензурною лайкою внаслідок чого ухилявся від виконання передбачених ст.. 150 СК України обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 3).

До протоколів долучено пояснення ОСОБА_2 від 21 липня 2024 року, відповідно до яких остання зазначала, що на даний час вона розлучена з громадянином ОСОБА_1 , з яким з 2014 року по 2022 рік перебувала у шлюбі і мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та за рішенням Деснянського районного суду м. Києва визначено графік участі батька у вихованні дитини. Зокрема, між ними було домовлено, що батько забере дитину о 10.00 год. 20.07.2024 року до 18.00 год. 23.07.2024 року, хоча по графіку менше - субота і неділя. За домовленістю батько їй відписував з приводу денного сну, що дитина їла та як у неї справи, але сьогодні протягом дня він не виходив на зв`язок та як виявилось проживає в АДРЕСА_1 , а вона знаходилась в м. Києві, а коли він підняв слухавку близько 17.00 год. було чутно, що мова в нього не чітка та схоже, що він в стані алкогольного сп`яніння, на запитання, що з сином не відповідав, почав їй хамити, де він знаходився не повідомляв, почав ображати нецензурною лайкою та погрожувати словесно. Тому, вона вирішила приїхати до його місця проживання, оскільки хвилювалась за сина та через те, що він поводиться неадекватно і висловлював словесні погрози викликала поліцію. По приїзду наряду, дібрались до його дому і в цей момент він вийшов з сином, який був одягнений лише в шортах, брудний і голодний, а батько одразу почав нецензурну лайку на її адресу. На зауваження не реагував та мав ознаки сильного алкогольного сп`яніння, хитався та не міг чітко говорити, мов червоне обличчя. Також, їй відомо, що він може тривалий час випивати спиртне (а.с. 5).

Також, до адміністративних матеріалів було долучено відеозапис з нагрудної камери - відео реєстратора поліцейського щодо подій, які відбувались 21.07.2024 року (а.с.14).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під домашнім насильством визнається діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

За змістом ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.

Виходячи зі змісту диспозиції цієї норми відповідальність настає не тільки за наявністю заподіяної шкоди, але й у випадку коли створюється можливість заподіяння шкоди, тобто таке правопорушення має формальний склад.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під психологічним насильством слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Тобто, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, або ж за наявності реальної можливості завдання такої шкоди.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказані умисні дії ОСОБА_1 , які полягають у тому, що він 21 липня 2024 року нецензурно висловлювався та погрожував ОСОБА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах справи відеозаписом з нагрудної камери - відео реєстратора поліцейського щодо подій, які відбувались 21.07.2024 року(а.с.14). Вказане свідчить про наявність реальної можливості завдання шкоди психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , про що стверджувала потерпіла особа та зазначено протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 240361.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_7 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Частина 1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.

Неналежне виконання обов`язків щодо виховання дітей означає бездіяльність, у результаті якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно, не в повному обсязі. Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно зі ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за обставин, викладених у постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП повністю доведена, у розумінні ст. 251 КУпАП, належними та допустимими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 240362 від 21 липня 2024 року, письмовими поясненнями, відеозаписом з нагрудної камери - відео реєстратора поліцейського щодо подій, які відбувались 21.07.2024 року(а.с. 14).

Так, з вищевказаного відеозапису вбачається, що 21.07.2024 року ОСОБА_1 дозволив собі нецензурну лайку на адресу колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності працівників поліції і малолітнього сина, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю дитини, а такі дії ОСОБА_1 не свідчать про виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зокрема матері дитини - ОСОБА_2 . Крім того, на відео та в протоколі про адміністративне правопорушення ВАД № 240362 зафіксовано, що 21.07.2024 року, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 14), через що не міг належним чином піклуватися про малолітню дитину, що свідчить про встановлення районним судом вищевказаного факту ухиляння від виконання батьківського обов`язку щодо виховання малолітньої дитини, тому його дії відповідають складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно та повно дослідивши обставини справи, прийшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ч. 1 ст. 184 КУпАП, не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відтак, відсутні підстави для скасування постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя _________________ Б.Б. Левенець