Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2482/24
Провадження № 3/376/823/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" жовтня 2024 р. Суддя Сквирського районного суду Київської області Коваленко О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи, що надійшли від ВП №1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

Встановив:

13.08.2024 року до Сквирського районного суду Київської області надійшов протокол про адміністративне правопорушення Серії ААД №332444 від 03.08.2024 р., відповідно до якого 03.08.2024 року, 21:59 год., в с. Кривошиїнці по вул. Поперечна,8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Кросер СР-9 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, нестійка хода), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився чим порушив п.п. 2.5 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 03.08.2024 року він разом з рідним братом ОСОБА_2 їхали на електровелосипеді, який належить його матері, їх зупинила поліція, почали стверджувати, що він перебував в алкогольному сп`янінні та запропонували пройти тест приладом Драгер, він проходив тест 3-4 рази, але прилад нічого не показав. 03.08.2024 він алкогольні напої не вживав. Протокол у його присутності поліцейськими не складався, він нічого не підписував, а тому вину не визнає.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 Соболь Б.В. вказав, що він не погоджується з протоколом про адміністративне правопорушення складеного відносно ОСОБА_1 та вважає, що надані суду докази про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП слід визнати недопустимими, так як 03.08.2024 року ОСОБА_1 рухався електровелосипедом Кросер СР-9 в с. Кривошиїнці, однак для керування вказаним транспортним засобом не потрібно мати посвідчення водія відповідної категорії. Тому, просив провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутню події та складу адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3 , який повідомив суду, що він мешкає в АДРЕСА_2 , 03.08.2024 року він перебував в дома і почув гучну розмову на вулиці, поліцейські спілкувалися з ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_3 бачив, як поліцейський дав ОСОБА_1 . прилад Драгер і останній дув у нього три рази, прилад результат не показав. Поліцейські нічого не складали, не писали та нічого не фіксували. ОСОБА_3 стверджував, що ОСОБА_5 був тверезий, запаху алкоголю від нього чути не було.

В судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6 , яка вказала суду, що вона є мамою ОСОБА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснила, що ОСОБА_5 купив їй електровелосипед, 03.08.2024 року він взяв велосипед та повіз речі дочці, а брат ОСОБА_7 поїхав з ним. Як тільки ОСОБА_8 виїхав з подвір`я його відразу спинила поліція. Працівники поліції вимагали від ОСОБА_9 документи, він був тверезий і запаху алкоголю від нього чути не було. ОСОБА_8 дув у драгер 3 чи 4 рази і прилад позитивного результату не показував. ОСОБА_6 сказала поліцейським, що це її велосипед і забрала його. Працівники поліції ніяких документів не складами, ОСОБА_5 ніяких документів складених поліцейськими не підписував.

В судовому засіданні також було досліджено відеозапис, який долучено до матеріалів справи, з якого вбачається, рух транспортного засобу двоколісний велосипед, яким керував ОСОБА_1 , між поліцейськими та пасажиром електоровелосипеда виник словесний конфлікт.

Отже, на відеозаписі не зафіксовані, а ні факту пропозиції поліцейських на проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння, а ні факту самого проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння приладом Драгер, тому суд приходить до висновку, що відеозапис, якій знаходиться в матеріалах справи є не належним доказом у справі.

Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 затверджена Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (надалі Інструкція ,зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999).

У п.4 Розділу 11 Інструкції зазначено ,що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Згідно з п.5 Розділу 11 Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

У п.6 Розділу 11 Інструкції зазначено, що під час здійснення повноважень поліцейський забезпечує збереження та належні умови експлуатації виданого йому портативного відеореєстратора та не допускає його розряджання.

Судом встановлено, що, із додатку до протоколу про адміністративне правопорушення- відеозапису реєстратором поліцейського вбачається, що на СD-диску міститься не повний файл відеозапису події, яка трапилася 03.08.2024 року за участі ОСОБА_1 та зафіксована в Протоколі про адміністративне правопорушення Серії ААД 332444..

Отже, поліцейським суду надано не всі відео записи, що суперечить п.5 Розділу 11 Інструкції про ведення безперервної відео зйомки.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та засобів, що мають функції відеозапису, тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, суб`єктом відповідальності за вказаною нормою є водії, які несуть відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції та за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та інші особи, які несуть відповідальність за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів.

Отже, суб`єктом вищевказаного правопорушення є особа, яка має статус водія транспортного засобу, тому для визначення такого статусу необхідно встановити, 1) чи є особа, яка керує транспортним засобом, саме водієм і 2) така особа керує транспортним засобом, керування яким дозволяється лише особі, яка має статус водія.

Згідно з п.1.10 Правил дорожнього руху України, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Визначення понять "водій", "транспортний засіб", "мопед", "мотоцикл" наведено в п.1.10 ПДР України, згідно яких водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керування транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; транспортний засіб-це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які поділяються на механічні (транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна (трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт, з яких двоколісний транспортний засіб, що має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт - це мопед, для керування яким необхідно отримати посвідчення водія категорії "А1", підлягає обов`язковій державній реєстрації (з отриманням номерного знаку), якщо вони використовуються на автомобільних дорогах державного значення; двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше, - це мотоцикл, до яких прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг, для керування яким необхідно отримати посвідчення водія категорії "А", підлягає обов`язковій державній реєстрації (з отриманням номерного знаку)), та немеханічні (призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо), для керування яким не передбачено отримання посвідчення водія, вони не підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (п.2.1 ПДР), повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 ПДР), водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.9 ПДР).

Тобто, водієм вважається лише особа, яка керує механічним транспортним засобом, який підлягає обов`язковій державній реєстрації, і для керування яким обов`язковим є отримання посвідчення на право керування таким транспортним засобом певної категорії, починаючи з категорії "А1", що надає право керування транспортним засобом з електродвигуном потужністю понад 3 кВт та до 4 кВТ, двоколісним транспортним засіб, що має двигун внутрішнього згорання з робочим об`ємом до 50 куб..

Отже, двоколісний транспортний засіб з електродвигуном потужністю до 3 кВт не підлягає державній реєстрації, не є таким, керування яким вимагає отримання посвідчення на право керування ним, тому особа, яка керує таким транспортним засобом, не набуває статусу водія, тому не являється суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП, у зв`язку з чим не несе відповідальності за вказаною нормою.

Наказом Держстандарту України №31 від 25 січня 1995 року «Засоби транспортні дорожні», яким затверджено перелік транспортних засобів, електроскутер до такого переліку не включено.

В протоколі про адміністративне правопорушення вказано модель електровелосипеда Кросер СР-9 та до протоколу не додано доказів того, що електровелосипед, яким, як вказано керував ОСОБА_1 містив електродвигун потужністю понад 3 кВт.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що пристрій, на якому пересувався ОСОБА_1 03.08.2024 року о 21 год. 59 хв. є двоколісним електровелосипедом Кросер СР-9.

Відповідно до інструкції з експлуатації двоколісного електровелосипеда Кросер СР-9 - це засіб для пересування, має потужність електродвигуна 800Вт (0.8 кВт), тому не підлягає реєстрації як транспортний засіб і для керування ним не потрібно посвідчення водія.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, оскільки пристрій, на якому він пересувався, не віднесено до транспортних засобів, право керування якими вимагає отримання відповідного посвідчення та його державної реєстрації, що наділяє особу, яка керує таким транспортним засобом, статусом та відповідними обов`язками водія, який у разі невиконання обов`язків, передбачених п.2.5, 2.9.а ПДР України, несе відповідальність за ст.130 КУпАП.

Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Порядок вчинення дій співробітниками поліції досить чітко унормовано: спочатку огляд на місці зупинки транспортного засобу - доставлення водія до медичного закладу для проведення огляду - складання протоколу про адміністративне правопорушення, а з урахуванням положень статті 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, недодержання такого порядку тягне за собою наслідком визнання недопустимими одержаних у такий спосіб доказів.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України "Про Національну поліцію".

Положеннями пункту 3 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон N 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Разом з тим, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі справа № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17).

Відповідно до ст.ст. 1 та 8 Основного Закону Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Правові системи містять доктрини, які допомагають судам уникнути несправедливості, яка могла б виникнути, якщо б правові норми застосовувалися суворо в кожному випадку, незалежно від того, наскільки незвичними є обставини.

Такою доктриною у правовій системі України і є практика ЄСПЛ, яка є джерелом права, у зв`язку із чим є обов`язковою до врахування судами при розгляді справ відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості надати оцінку в частині доведеності обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення, адже ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівів.

Враховуючи, що висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним із джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна, а провадження в справі про адміністративне правопорушення здійснюється судом в рамках пред`явленого обвинувачення, в даному випадку в межах фактичних обставин викладених у протоколі про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , а вихід за вказані межі є недопустимим, суд приходить до висновку, що зібрані по даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.

Оскільки суд повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності поза розумним сумнівом, вважаю, що за цим стандартом доказування не було доведено винуватість громадянина ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Таким чином, враховуючи положення ст. 62 Конституції України, відповідно до яких, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а також відсутність в матеріалах адміністративної справи належних та допустимих доказів вчинення громадянином ОСОБА_1 інкримінованого протиправного діяння, суд приходить до висновку про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а тому справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КупАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 33-35, 130, 221, 245, 247, 251, 252, 268, 272, 280, 321 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

Постановив:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку із відсутню події та складу адміністративного правопорушення.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Сквирський районний суд.

Суддя О. М. Коваленко