Справа № 462/3661/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2024 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., з участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Худоби Г.М., законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_1 ОСОБА_2 , її представника адвоката Станько І.Я., розглянувши матеріали, які надійшли від ВП №1 ЛРУП ГУНП у Львівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,працюючого технічним фахівцем у ТОВ «Ділова консультація», місце проживання якого зареєстроване та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 29.03.2024 року близько 16.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме поводив себе агресивно, підвищував на сина голос та тягнув його за руки, внаслідок чого заподіяно шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілого, про що відносно нього 17.04.2024 року складено протокол серії ВАД №225236 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

У суд ОСОБА_1 , не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи. Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокат Худоба Г.М. в суді 13.06.2024 року повідомила, що у зв`язку з хворобою матері ОСОБА_1 такий в суд не з`явився, проте жодних підтверджуючих документів про наявність таких причин судді не надано.

Враховуючи, що справа за ст.173-2 КУпАП не належить до переліку справ про адміністративні правопорушення, визначених ч.2 ст.268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання КУпАП, тому суддя вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

В суді захисник ОСОБА_1 адвокат Худоба Г.М. зазначила, що 29.03.2024 року до ОСОБА_1 подзвонила його донька, яка попросила принести їй 200 грн., у зв`язку з чим, ОСОБА_1 близько 16.00 год. прийшов у Дитячо-юнацьку спортивну школу, що за адресою: АДРЕСА_2 . Коли ОСОБА_1 віддав кошти доньці, то підійшов до сина, щоб з ним поговорити. Однак син не захотів розмовляти з батьком, а продовжував грати на телефоні. Оскільки син на нього не реагував, ОСОБА_1 , без застосування фізичної сили, забрав у сина телефон, який в подальшому віддав доньці. Зазначила, що ОСОБА_1 , як батько, займався вихованням сина, однак такий спосіб виховання створив незручності для сина, який не зміг продовжити грати на телефоні. ОСОБА_1 намагається бути хорошим батьком, він не мав наміру та не вчиняв домашнього насильства відносно свого сина.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснила, що 29.03.2024 року її донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 перебували у Дитячо-юнацькій спортивній школі, де донька займається танцями. Після 16.00 год. до неї на роботу прибіг син, який був дуже наляканий, та в подальшому розповів, що батько прийшов у Дитячо-юнацьку спортивну школу, та оскільки син не захотів з ним розмовляти, почав поводити себе агресивно, кричати на нього, тягнути силою за руки, та в подальшому силоміць відібрав у нього телефон. У зв?язку з агресивною поведінкою батька, син дуже злякався, тому вибіг зі школи та прибіг до неї на роботу. Зазначила, що в подальшому їй дзвонила класний керівник сина ОСОБА_4 , яка повідомила, що син став нервовим та замкнувся у собі. Також після подій 29.03.2024 року син ОСОБА_4 з квітня місяця відвідує психолога у Львівському міському центрі соціальних послуг та реабілітації «Джерело».

Представник ОСОБА_2 адвокат Станько І.Я. вказала, що малолітній ОСОБА_4 має страх до батька, тому при спілкуванні з ним переважно мовчить. Під час подій 29.03.2024 року ОСОБА_1 поводив себе відносно сина агресивно, грубо, та діяв всупереч волі дитини.

Заслухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статей 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Склад адміністративного правопорушення - сукупність передбачених законом об?єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як адміністративне правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до адміністративної відповідальності.

Розташування зазначеної статті у Главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку» свідчить, що об?єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку і громадської безпеки.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Об`єктивна сторона правопорушення - це сукупність ознак, що характеризують зовнішню сторону складу правопорушення, тобто об`єктивні ознаки зовнішнього прояву правопорушення й об`єктивних умов його здійснення.

Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначені Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017 року «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.1 цього Закону домашнім насильством визнаються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім?ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

Статтею 3 Закону№ 2229-VIII визначено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.

Відповідно до п.14 ч.1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У разі якщо постраждалою особою є дитина, будь-які дії, що вчиняються щодо неї, базуються на принципах, визначених Конвенцією ООН про права дитини, Конвенцією Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей та законодавчими актами України у сфері захисту прав дитини. Заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству здійснюються без дискримінації за будь-якою ознакою. Звичаї, релігійні переконання, віросповідання, традиції не можуть розглядатися як виправдання будь-яких форм домашнього насильства, передбачених цим Законом, або бути підставою для звільнення кривдника від відповідальності.

Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення.

Вина ОСОБА_1 підтверджується матеріалами справи, які є належними доказами в розумінні ст.251 КУпАП, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №3225236 від 17.04.2024 року, довідкою про результати проведення перевірки від 23.04.2024 року, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.03.2024 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Доводи адвоката Худоби Г.М. про те, що ОСОБА_1 не вчиняв домашнього насильства відносно свого сина, а лише з ним розмовляв та у виховних цілях забрав у сина телефон, суддя оцінює критично, оскільки це спростовуються вказаними зібраними та дослідженими в суді доказами в їх сукупності. Так, у своїх письмових поясненнях малолітній ОСОБА_1 вказує на те, що коли він відмовився розмовляти з батьком, останній почав поводити себе агресивно, підвищувати голос, тягнути силою його за руки, а коли він попросив відпустити, то батько не зважав, хоч йому було неприємно і боляче.

Крім того, із письмових пояснень малолітньої ОСОБА_5 від 11.04.2024 року вбачається, що у її присутності батько тягнув брата за руку, а коли брат просив його відпустити, такий не зважав. В подальшому, батько силоміць відібрав у брата телефон, і не повернув йому, хоч такий просив.

Також встановлено, що прояв домашнього насильства ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 29.03.2024 року відбувся незадового, менш ніж за місяць до того, як 02.03.2024 року ОСОБА_1 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , вчинив відносно свого сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , насильство, що виразилось у нанесенні одного удару розкритою долонею лівої руки в область голови, внаслідок чого малолітньому ОСОБА_1 було спричинено фізичний біль, що встановлено у постанові Залізничного районного суду м.Львова від 20.05.2024 року, яка набрала законної сили.

Враховуючи наведене, вважаю, що у діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

З врахуванням даних про особу правопорушника у сукупності із обставинами справи та ступеня тяжкості вчиненого ним правопорушення, для досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст.23 КУпАП, вважаю, що до ОСОБА_1 слід застосувати адміністративне стягнення у виді громадських робіт,оскільки в матеріалах справи відсутні дані, що ОСОБА_1 є особою, щодо якої не може бути згідно з ч.3 ст.30-1 КУпАП застосоване таке стягнення.

Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, у разі ухвалення судом постанови про накладання адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір у відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Керуючись ст. 40-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрати йому адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний