ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2527/24
Провадження №3/477/1524/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року місто Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенова Л.М., розглянувши матеріали, що надійшли з Відділення поліції №4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД №339591 від 22 вересня 2024 року, ОСОБА_1 22 вересня 2024 року о 20.40 годині, знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого пасинка ОСОБА_2 , а саме висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату час та місце судового засідання повідомлявся телефонограмою за номером телефону, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до вимог статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Таким чином, присутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, не є обов`язковою.

Враховуючи зазначене та належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, вважаю за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність у його діях ознак вище вказаного адміністративного правопорушення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків тощо.

Згідно статті 252 КУпАП суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Диспозицією частини 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 зазначеного Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Зі змісту письмових пояснень ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наданих ним 22 вересня 2024 року, вбачається, що 22 вересня 2024 року о 20.40 годині за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку. Відповідно до його заяви, він просить застосувати заходи до його вітчима ОСОБА_1 , який 22 вересня 2024 року вчинив домашнє насильство, а саме погрожував фізичною розправою та намагався вчинити бійку.

Зі змісту письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_2 , наданих нею 22 вересня 2024 року, вбачається, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , який 22 вересня 2024 року о 20.40 годині за адресою АДРЕСА_1 , погрожував їй з сином, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою під час сварки.

Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, складеної 22 вересня 2024 року поліцейським СРПП сержантом поліції Калюжним О.О., ОСОБА_1 раніше не вчиняв відносно ОСОБА_2 фізичне та психологічне насильство, не погрожував вбивством постраждалому та не залякував його, потерпілий не є економічно залежним від ОСОБА_1 , також ОСОБА_1 не виганяв потерпілого з місця проживання. Відповідь ОСОБА_2 на питання, чи змушує щось постраждалого турбуватися про свою безпеку, є негативною.

Також суд зазначає, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №451621 винесено 22 вересня 2024 року саме у зв`язку з подією, що стала підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 . Відомості щодо винесення відносно ОСОБА_1 будь-яких інших заборонних приписів у зв`язку з вчиненням ним домашнього насилля відсутні.

Суд зазначає, що ознаками домашнього насильства є повторюваність та системність, повна влада та контроль над постраждалою особою, насильницькі дії у відносинах між близькими людьми. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначеного.

Систематичність як ознака злочину домашнього насильства визначається як вчинення трьох або більше діянь, які пов`язані однаковими або подібними об`єктами, вчиняються в межах однієї й тієї самої форми вини та спрямовані на досягнення загального результату.

Таким чином, зважаючи на досліджені судом матеріали справи, повторюваність та системність вчинення ОСОБА_1 домашнього насилля по відношенню до його пасинка ОСОБА_2 об`єктивно не підтверджується.

Крім того, як вже зазначалось судом, психологічне насилля - це дії, які викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Натомість, суд критично ставиться до того, що ОСОБА_2 , який є дорослим чоловіком у віці 24 років, має побоювання щодо своєї безпеки та нездатен захистити себе, зважаючи на те, що відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства рівень небезпеки з боку ОСОБА_1 визначено як низький.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вказані вище докази не є достатніми для підтвердження події та винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сам протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є достатнім доказом для визнання особи винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, а обставини викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

У відповідності до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові у справі №463/1352/16-а від 08 липня 2020 року у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Тобто, недоведеність вини прирівнюється до невинуватості особи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За наведеного, відповідно до вимог статті 247 КУпАП, провадження у даній справі належить закрити.

Керуючись ст. ст. 247, 283 КУпАП, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 173-2 КУпАП, закрити за відсутності події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанову може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Л.М. Семенова