ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3340/23 Головуючий 1 інстанції Блага І.С.
Провадження № 33/818/945/24 Суддя суду апеляційної інстанції Курило О.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Харківський апеляційний суд у складі: судді судової палати з розгляду кримінальних справ Курила О.М., при секретареві ОСОБА_1 , без участі особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , з участю його захисника ОСОБА_3 , за умови, що всі учасники належним чином повідомлені про розгляд даної справи і ні від кого з них не надійшло заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з поважних причин, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові, в режимі відеоконференції, справу за апеляційною скаргою захисника правопорушника на постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 04 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною постановою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи (за даними протоколу): ЗСУ, в/ч НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2023 року о 18 годині 18 хвилин за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, проспект Конституції, 128, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Mitsubishi Pajero, VIN НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення огляду у медичному закладі у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Захисник ОСОБА_3 також не прибув у судове засідання, подав клопотання, яким просить закрити справу у відношенні ОСОБА_2 за відсутності доведеного складу адміністративного правопорушення.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на думку суду першої інстанції, підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 010628 від 26.06.2023р., в якому міститься підпис ОСОБА_2 , у тому числі, про роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, про розгляд справи у Червонозаводському суді м.Харкова; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що 26.06.2023р. вони були запрошені поліцейськими в якості свідків і у їхній присутності ОСОБА_2 , який мав почервоніння очей та різкий запах алкоголю з порожнини рота, відмовився від проходження медогляду на стан сп`яніння, а також продувати газоаналізатор драгер; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, оформлене 26.06.2023р. о 19 год. 00 хв. поліцейським ВРПП Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області капралом поліції Ляшенком Ю.І. про направлення ОСОБА_2 до закладу охорони здоров`я у зв`язку з наявними ознаками сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушена координація рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. В направленні міститься запис про відмову ОСОБА_2 від проходження огляду; рапортом про опрацювання звернення працівника поліції ОСОБА_6 до служби 102, про те, 26.06.2023р. о 18:18 за адресою: м.Куп`янськ, вулиця Блок-пост, буд.5 повідомляє оперуповажений карного розшуку ГУНП в Луганській області про те, що поблизу блок-посту військове авто Міцубісі Паджеро, державний номер відсутній, перекинулося під час буксирування, автомобілем керував військовий (дані надати відмовився, лаявся у бік працівників поліції); копією акту приймання-передачі гуманітарної (благодійної) допомоги, підписаний у жовтні 2022 року (без конкретної дати) представником в/ч НОМЕР_1 (отримувач) та ФОП ОСОБА_7 (благодійник) про передачу благодійником отримувачу транспортного засобу Mitsubishi Pajero, номер шасі НОМЕР_2 ; копією посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 ; довідкою за даними інформаційної підсистеми «Адмінпрактика» ІТС Інформаційного порталу Національної поліції України про видачу ОСОБА_2 посвідчення водія НОМЕР_3 від 16.06.2017р.

Таким чином, суд визнав ОСОБА_2 винним в порушенні вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник правопорушника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу разом із запереченнями, яка містить прохання про скасування постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 04 2024 року по справі №646/3340/23 та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що постанова винесена із порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає вимогам закону.

Крім того, захисник ОСОБА_3 вказує, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, а самі матеріали складені із значними порушеннями вимог закону, відсутні докази керування транспортним засобом.

Додатково в апеляційній скарзі зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків не можуть бути доказами по справі, а самі покази свідків є неузгодженими.

Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає постанову незаконною та просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання суду апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 не з`явився, довірив представляти інтереси захиснику Мельниченку Є.О., що просив про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі, просив змінити постанову суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення.

Додатково захисник підтримував клопотання в апеляційній скарзі про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Додатково було заявлено клопотання про виклик шляхом смс-повістками та допит свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , поліцейського Сидоряка О.

Додатково було заявлено клопотання про зупинення провадження по справі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

З метою необмеження доступу до правосуддя суд апеляційної інстанції вважає за можливе задовольнити клопотання захисника ОСОБА_3 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження та вважати пропущений строк пропущеним з поважних причин.

Крім того, суд апеляційної інстанції викликав свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання смс-повістками від 05 06 2024 року, але в судове засідання дані свідки не з`явилися, жодних заяв до канцелярії суду не надходило.

Крім того, в задоволенні клопотання про виклик свідка поліцейського ОСОБА_8 у судове засідання для допиту слід відмовити, адже працівники поліції є зацікавленими особами при розгляді даної справи, тому це може свідчити про їх упередженість.

Крім того, в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне відмовити, адже відсутні процесуально-визначені КУпАП підстави для зупинення провадження у справі, одночасно необхідно врахувати, що введення воєнного стану не виливає на процес здійснення судочинства по відповідному провадженню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині накладення адміністративного стягнення з наступних підстав.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, повинен належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова судді, згідно ст.283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Положення ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Слід також звернути увагу, що відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод(далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам судочинства, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, повазі до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 складений уповноваженою особою, з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Процедура проведення поліцейським огляду водія на стан алкогольного сп`яніння відповідає вимогам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства Внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року. Відповідно до положень п.2 розділу І зазначеної інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Судовим розглядом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 010628 26.06.2023 року о 18 годині 18 хвилин за адресою: Харківська обл., м. Куп`янськ, проспект Конституції, 128, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Mitsubishi Pajero, VIN НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП. ОСОБА_2 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора та проведення огляду у медичному закладі у присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Своїми діями правопорушник ОСОБА_2 порушив вимоги п 2.5 ПДР за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 1) вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом Mitsubishi Pajero, VIN НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря нарколога відмовився.

Вказані обставини вочевидь обумовлювали вимогу працівників поліції, які їх виявили, згідно п. 2.5 ПДР України, запропонувати водію пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, виходячи зі специфіки дослідження, що, в свою чергу, унеможливлювало проведення такого огляду на місці зупинки транспортного засобу.

Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення складався внаслідок саме відмови водія ОСОБА_2 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, належить врахувати, що огляд на стан наркотичного сп`яніння є специфічним медичним оглядом, який може бути проведений лише в спеціальній медичній установі.

Відповідно до вимог ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо законності залучення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та отриманих показів. Обставин, які б ставили під обгрунтований сумнів їх достовірність, не є підставою для визнання цих пояснень недопустимими доказами, що спростовує доводи апелянта.

Водночас у даному випадку, на переконання апеляційного суду, наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині призначеного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно зі статтею 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до статті 24 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

В п.2.2 Рішення від 15.06.2022 р. № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України, розглядаючи питання притягнення осіб до адмінвідповідальності, зазначив, що: - « адмінвідповідальність в Україні та процедура притягнення до адмінвідповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні» (перше речення абз.1 п.п.4.1 п.4 мотивувальної частини Рішення від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010);

- « суспільна користь адмінстягнень за адмінправопорушення полягає не в поповненні державного бюджету, а в забезпеченні конституційного правопорядку, безпеки суспільства та прав і свобод кожної особи» (перше речення абз.1 п.п.2.5 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 21.07.2021 р. № 3-р(II)/2021).

В п.3 цього Рішення, Конституційний Суд України вказав, що за ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2.11.2004 р. № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності в контексті вирішення питання конституційності ст.69 КК України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, зазначив таке:

- « Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить п.3 ч.1 ст.65 КК України відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину » (абз.7 та 8 п.п.4.2 п.4 мотивувальної частини);

- « встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності» (абз.6 п.5 мотивувальної частини).

В ч.2 та 3 п.4.3 Рішення Конституційний Суд України вкотре наголосив, що в законодавчому внормуванні відносин із притягнення особи до адміністративної або кримінальної відповідальності обов`язково має бути дотриманий конституційний принцип індивідуалізації юридичної відповідальності.

Таким чином, установлення в актах публічного законодавства абсолютно визначених та (або) безальтернативних санкцій має збалансовано поєднуватись із наданням суб`єкту накладення адмінстягнення або кримінального покарання дискреції в питанні визначення виду та розміру стягнення або покарання з урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики особи, винної у вчиненні правопорушення, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

З огляду на наведені у рішенні Конституційного Суду України висновки, апеляційний суд вважає доречним розглянути доводи захисника про врахування принципу індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, адже правопорушник ОСОБА_2 є військовослужбовцем та для виконання бойових завдань й для підтримки бойового рівня підрозділу йому необхідно керувати автомобілем.

Так, положеннями ст.130 КУпАП до її редакції із змінами, внесеними Законом №1231 від 16.02.2021 року, адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами визначались альтернативними, тобто штраф із позбавленням права керування транспортними засобами або без такого.

Діючими ж нормами ст.130 КУпАП передбачено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Вищевказані зміни не надають можливості суду застосувати і положення ст.22 КУпАП.

Відповідно до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону, суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 21.01.2011 р. у справі «Корнєв та Карпенко проти України» адміністративні правопорушення, закріплені норми КУпАП, за які передбачена відповідальність у виді позбавлення певних прав, не є незначними, у зв`язку з чим вони відносяться до норм, які регулюються кримінальним законодавством і таким, що вимагає застосування всіх гарантій статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, відповідно до ст.69 КК України винній особі може бути призначене покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.

Враховуючи, що КУпАП прийнятий Верховною Радою УРСР 07.12.1984 року і він не включає поняття призначення стягнення нижче, передбаченого статтею КУпАП, то в даному випадку відповідно до ст.7 КУпАП суд вважає за можливе застосувати норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і призначити стягнення більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті 130 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 25, 33, 38, 294, 295 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, - задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 04 2024 року по справі щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП, - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.

Апеляційну скаргу захисника, - задовольнити частково.

Виключити з рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 04 2024 року посилання суду на позбавлення ОСОБА_2 права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вважати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень без позбавлення права керування транспортними засобами.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Оскарження даної постанови в касаційному порядку у відповідності до ст.294 КУпАП не передбачено.

Суддя Харківського апеляційного суду О.М.Курило