КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/6181/24
Провадження № 33/824/2934/2024 Категорія: ч. 2 ст. 126 КУпАП
Головуючий в суді першої інстанції: Новик В.П.
Головуючий в апеляційній інстанції: Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Матвієнко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 (три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатнуособу, що становить 605 грн. 60 коп.

Як встановлено судом, 21.03.2024 року приблизно о 15 годині 50 хвилин ОСОБА_2 керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2 по просп. Берестейському, 100 в м. Києві, не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з постановою, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, у якій зазначив, що постанова Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року не відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно надав оцінку наявним доказам, що містяться у матеріалах справи.

Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД № 859868 від 21.03.2024 року він, ОСОБА_1 , 21.03.2024 року о 16 годині 10 хвилин в місті Києві по проспекту Берестейському, 100, керував автомобілем Деу Ланос, державний номер НОМЕР_2 , не маючи права на керування (відсутнє посвідчення на право керування). Згідно протоколу свідки/поняті відсутні.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 шляхом подання письмових пояснень зазначав, що в зазначену дату, час та за вказаною адресою, перебував в припаркованому автомобілі Деу Ланос, державний номер НОМЕР_2 . Зазначений автотранспорт був несправний (не заводився). В зазначений проміжок часу до нього під`їхав його товариш на ім`я ОСОБА_3 , який перебував з ним у припаркованому авто.

Апелянт у скарзі зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного доказу на підтвердження факту керування ним транспортним засобом та руху даного транспортного засобу в принципі.

При цьому, положеннями ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є зафіксований у встановлений законом спосіб факт керування автотранспортним засобом.

До суду в якості доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, працівниками поліції надано протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 859868 від 21.03.2024 року та відео з нагрудних камер, які, на думку апелянта, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт керування ним автомобілем. Зокрема, на відеозаписі відсутня фіксація керування ОСОБА_1 автомобілем і рух автомобіля, а лише наявний запис бесіди працівників поліції із ОСОБА_1 та особою на ім`я ОСОБА_3 .

Враховуючи відсутність у справі доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, останній просив про скасування постанови місцевого суду та закриття провадження у справі з підстав відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку із перебуванням у відрядженні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявний у справі відеозапис, перевіривши доводи скарги, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши під час апеляційного розгляду докази у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя місцевого суду з дотриманням положень ст.ст. 245, 280 КУпАП з`ясував повно, всебічно і об`єктивно обставини справи та дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП.

Так, згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1. «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 859868 від 21.03.2024 року, ОСОБА_2 21.03.2024 року приблизно о 15 год. 50 хв. керував автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2 по просп. Берестейському, 100 в м. Києві, не маючи права керування таким транспортним засобом. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В протоколі детально викладено суть порушення, вчиненого ОСОБА_4 , а також зазначено дату, час та місце вчинення правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, як того вимагає ст. 256 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 859868 від 21.03.2024 року, як доказ, долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, при перегляді якого вбачається, що хоча він і не містить даних про рух транспортного засобу «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2 , по просп. Берестейському, 100 в м. Києві під керуванням ОСОБА_1 , про що слушно зазначено у апеляційній скарзі, однак на ньому зафіксовано, що під час спілкування з останнім поліцейські попросили надати посвідчення водія, на що ОСОБА_2 повідомив, що посвідчення водія у нього немає і він його ніколи не отримував. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що він сів за кермо, оскільки йому терміново потрібно було виїхати, свою провину розуміє (00:02:00 хвилина відеозапису), підтвердивши, таким чином, факт керування автомобілем за обставин, викладених у протоколі.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.

Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції.

Протокол підписаний особою, яка його склала, та самим ОСОБА_1 , якому були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Зауважень або заперечень на протокол та дії працівників поліції ОСОБА_1 не вказав.

За таких обставин суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 допустив порушення п. 2.1 «а» ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини вчинення правопорушення, оскільки висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.

Оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження ОСОБА_1 про відсутність в його діях ознак правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону. Об`єктивних підстав ставити під сумнів належність, допустимість та достовірність наведених доказів та викладених обставин суд апеляційної інстанції не вбачає.

При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст.279, 280 КУпАП допущено не було, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що судом першої інстанції було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.

Обраний суддею вид адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн., відповідає обставинам справи та вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження у справі, як про те ставилось питання в апеляційній скарзі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, вважаю, що постанова судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року є законною та обґрунтованою, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Святошинського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн., залишити без змін.

Постановаапеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя

Київського апеляційного суду Ю.О. Матвієнко