Доповідач: Гапончук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Гапончука В.В.,

з участю

особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

захисника ОСОБА_1 - Тарасенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КпАП України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.10.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 5 (п`ять) років.

Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 20.09.2024 року о 00 годині 01 хвилина в місті Луцьку, вулиця Гордіюк, 18, керував транспортним засобом «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії. Дії ОСОБА_1 кваліфіковано як порушення вимог п.2.1а ПДР України, ст.15 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.5 КпАП України (а.с.12).

Не погоджуючись з постановою суду особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що не оспорюючи факту вчинення ним даного правопорушення вважає, що при винесенні постанови до нього застосовано стягнення, що не відповідає чинному законодавстві, оскільки він не має права керування транспортними засобами, а від так не міг бути позбавлений даного права. Вказує на те, що він свою вину визнав та просив його суворо не карати.

Просить постанову змінити та скасувати адміністратвине стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 5 років за вчинене адміністарвтине правопоуршнення, передбачене ч.5 ст.126 КпАП україни, в реші залишити постанову без змін (а.с.15-18).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апелячційну скаргу з мотивів, викладених в ній, та просили її задовольнити, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. При цьому, він не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обгрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необгрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Відповідно до ст.251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 5 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Пунктом 2.1 а) Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч.1 ст.256 КпАП України встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення є процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, складається за встановленою формою і повинен містити дані про місце, час вчинення, суть правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 132849 від 20.09.2024 року ОСОБА_1 відмовився від його підписання та надання пояснень по суті порушення (а.с.1).

Відповідно до довідки від 20.09.2024 року, складеної старшим інспектором відділу адміністративної практики УПП у Волинській області Родзінською І., вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до бази даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» має повторність вчинення адміністративного правопорушнення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України - 09.08.2024 року, вчинив та був притягнутий до адміністративної відповідальності за правопорушнення, передбачене ч.2 ст.126 КпАП України, постанова серії ЕНА № 2787425. Відповдіно до бази даних ІКС «ІПНП» відомості про отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні (а.с.3).

Згідно даних, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення, транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 , належить громадянці ОСОБА_2 .

Згідно копії постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2787425 від 09.08.2024 року, ОСОБА_1 09.08.2024 року о 02:42:19 у місті Луцьку по проспекту Відродження, 13 керував транспортним засобом, при цьому не мав права керування транспортними засобами, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КпАП України (а.с.4).

Надавши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам відповідно до вимог ст.252 КпАП України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України.

Апеляційний суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апелянта з приводу безпідставного застосування судом додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років з огляду на таке.

Статтею 33 КпАП України визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкція ч.5 ст.126 КпАП України передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

Вказана санкція у частині накладення штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом є безальтернативною.

Диспозицією ч.5 ст.126 КпАП України передбачений склад адміністративного правопорушення, який полягає у повторному протягом року вчиненні порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.

Частина 2 ст.126 КпАП України передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде про право керування транспортним засобом.

Відповідно до положень ст.15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, передбачено, що позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства (п.20).

Виходячи із системного аналізу зазначених норм, слідує, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини ст.126 КпАП України, і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, а саме запобігання вчиненню нових правопорушень особами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення водія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеним в постанові від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта про те, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом не може бути застосоване щодо ОСОБА_1 , оскільки вказане стягнення прямо передбачене санкцією ч.5 ст.126 КпАП України, а тому застосовується до осіб, які не мають права керування транспортним засобом.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду є законною та зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КпАП України за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст.294 КпАП України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КпАП України залишити без змін.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського апеляційного суду Гапончук В.В.