Справа № 127/5384/24
Провадження № 33/801/532/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гайду Г. В.
Доповідач: Матківська М. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Матківської М. В.,

розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1

на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

Встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 432177, який складено 14 лютого 2024 року о 01 год 10 хв, водій ОСОБА_1 14 лютого 2024 року о 00 год 30 хв в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 79/1 керував транспортним засобом «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки. Подія фіксувалась на портативні відеореєстратори №468815, 468626. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В апеляційній особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови суду, оскільки у судовому засіданні він присутнім не був, адже перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» з 11 березня 2024 року по 12 квітня 2024 року, а копію оскаржуваної постанови отримав вперше 24 травня 2024 року, після звернення до суду з заявою від 10 травня 2024 року.

Також, в прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_1 просить призначити по справі амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1.Чи страждав ОСОБА_1 на хронічну душевну хворобу, тимчасовий розлад психічної діяльності, слабоумство чи інший хворобливий стан в момент вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 06 березня 2024 року та чи міг він усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними?

2.Чи страждає ОСОБА_1 на хронічну душевну хворобу, тимчасовий розлад психічної діяльності, слабоумство чи інший хворобливий стан, та чи усвідомлює він значення своїх дій та чи може керувати ними на даний час?

Проведення експертизи просить доручити експертам КНП «Вінницька

обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка».

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 просить постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою закрити адміністративну справу.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що правопорушення вчинене ним в стані неосудності, тобто на час вчинення адміністративного правопорушення він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. І насправді працівниками поліції спостерігалися у нього не ознаки алкогольного сп`яніння, а ознаки психічного розладу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити і звільнити його від сплати штрафу. Пояснив, що після закінчення примусового лікування автомобілем не керує, нетверезим за кермом автомобіля не їздить. І в ту ніч 14 лютого 2024 року, у нього було безсоння, тому поїхав автомобілем, проте був тверезим, і в нього не могло бути ознак алкогольного сп`яніння, а були ознаки психічного розладу здоров`я, на що працівники поліції не звернули уваги. Обставин тих подій майже не пам`ятає, але не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки був тверезим. Якщо це допоможе уникнути штрафу, то просить призначити судову психіатричну експертизу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , переглянувши відеозаписи із нагрудних камери поліцейських, яким зафіксовано правопорушення ОСОБА_1 , та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови підлягає до задоволення, а клопотання про призначення у справі судової психіатричної експертизи та апеляційна скарга не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.

Згідно вимог статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову судом винесено 21 березня 2024 року у відсутності ОСОБА_1 (а. с. 16-19).

При цьому поштове відправлення, яким ОСОБА_1 надіслано копію оскаржуваної постанови повернулося до суду неврученим з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 42-43).

Копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року правопорушник отримав 24 травня 2024 року, про що свідчить його власноручний підпис на заяві про видачу копії судового рішення від 10 травня 2024 року (а. с. 40).

З доданої до апеляційної скарги копії довідки вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» з 11 березня 2024 року по 12 квітня 2024 року (а. с. 48).

Такі обставини вказують на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду, а тому клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, проте не обмежений її доводами, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно роз`яснень, наданих у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з пунктом 2.5. Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Отже, відповідальність за вказаною статтею настає не лише за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а так само і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду. Тобто, факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння сам по собі утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 432177 від 14 лютого 2024 року водій ОСОБА_1 14 лютого 2024 року о 00 год 30 хв в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 79/1 керував транспортним засобом «Renault Dokker», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки (а. с. 2).

До протоколу долучено: направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 4); рапорт поліцейського взводу № 1 роти № 3 БУПП у Вінницькій області ДПП старшого лейтенанта поліції Вадима Хомяка від 14 лютого 2024 року (а. с. 5).

Також до матеріалів справи долучено відеозапис із нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 432177 від 14 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 (а. с. 6).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими, морськими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція).

Так, згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, відповідно до ст. 266 КУпАП.

Відповідно до Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я (пункт 6).

Згідно пункту 4 розділу 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року № 1395 огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння і відмовився на вимогу працівників поліції від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що зафіксовано на відеозапис.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про призначення по справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи, варто зазначити наступне.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Статтею 71 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом, для вирішення питань, що потребують спеціальних знань в сфері судової психіатрії.

Зі змісту ст. 17 КУпАП вбачається, що особа яка була в стані неосудності під час скоєння адміністративного правопорушення, не підлягає адміністративній відповідальності.

Зокрема в ст. 20 КУпАП передбачено, що не підлягає відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Cтаттею 273 КупАП передбачено, що експерт призначається органом у провадженні якого перебуває справа про адміністративне провадження, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може здійснити суд із призначенням відповідної судової експертизи.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Отже, призначення експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами розгляду.

Крім того, рішенням Європейського суду з прав людини у справі « ОСОБА_2 проти України № 2» встановлено, що законодавством України фактично не врегульовано проведення судово-психіатричної експертизи при розгляді справ про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 просить провести амбулаторну судово-психіатричну експертизу у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, при цьому він не надав достатніх та достовірних доказів на підтвердження існування такої необхідності, а саме медичних документів психіатричних установ, які підтверджують, що він лікується від психічного розладу (та якого саме), висновку про необхідність проведення судово-психіатричної експертизи, наданого експертом.

Сам факт примусової госпіталізації ОСОБА_1 для лікування у КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. академіка О. І. Ющенка» не є обставиною, що свідчить про необхідність проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи у справі про адміністративне правопорушення, оскільки не стосується вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, а нормами КУпАП проведення такої експертизи не передбачено.

Також, правопорушник просить поставити на вирішення експертів питання про те, чи страждав ОСОБА_1 на хронічну душевну хворобу, тимчасовий розлад психічної діяльності, слабоумство чи інший хворобливий стан в момент вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме 06 березня 2024 року.

Апеляційний суд наголошує на тому, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 432177 відносно ОСОБА_1 складений 14 лютого 2024 року, тобто до його госпіталізації, яка мала місце 12 березня 2024 року, на яку він посилається як на підставу для призначення вищевказаної експертизи, та до встановленої ним дати 06 березня 2024 року, яку зазначає правопорушник у своєму клопотанні.

Жодних доказів щодо проходження лікування від психічних розладів у закладах охорони здоров`я, перебування правопорушника на психіатричному обліку у лікаря психіатра, до моменту чи під час вчинення адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки ОСОБА_1 не надано відомостей, які підтверджують необхідність призначення психіатричної експертизи і ставлять під сумнів його психічний стан та осудність.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги про те, що насправді працівники поліції спостерігали у ОСОБА_1 не ознаки алкогольного сп`яніння, а ознаки психічного розладу, а сам він перебував у стані неосудності, апеляційним судом відхиляються, як такі, що є необґрунтованими та спрямованими на уникнення правопорушником відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, за правилами статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені долучені до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи з нагрудних відеокамер інспекторів патрульної поліції, які приймали участь у складанні протоколів про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку і долучений до матеріалів адміністративного провадження працівниками поліції та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, відеозапису події, ОСОБА_1 відповідав на запитання працівників поліції у зрозумілій формі, свідомо відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому правопорушник повідомив, що знає свої права, виконувати вимоги працівників поліції відмовляється, подальшого спілкування не бажає.

У постанові ККС Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 444/2115/17 зроблено висновок, що невиконання вимоги працівника поліції, яка, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнана правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.

Отже, невиконання законної вимоги поліцейського не допускається. Правопорушник володіє правом оскаржувати незаконні на його думку дії працівників поліції, однак ухилення від виконання вимоги працівника поліції на момент оголошення такої вимоги, не може вважатися допустимим способом захисту ймовірно порушених прав та свідчить виключно про зухвале нехтування громадянином встановленого законодавством порядку.

Як свідчать матеріали справи протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 432177 від 14 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 256 КУпАП ОСОБА_1 мав можливість висловити свої зауваження щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема зазначити про те, що він не відмовляється від проходження огляду, бажає пройти його, у графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» або у своїх письмових поясненнях.

Однак від жодних підписів у протоколі, як і в інших документах, ОСОБА_1 відмовився, надати будь-які пояснення бажання не виявив.

За таких обставин факт відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом будучи з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння підтверджений належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена повністю, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

Постановив:

Поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року.

У задоволенні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 про призначення по справі амбулаторної судово-психіатричної експертизи відмовити.

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. В. Матківська