Справа №589/669/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сидорчук О. М.
Номер провадження 33/816/559/24 Суддя-доповідач Рунов В. Ю.
Категорія 130 КУпАП
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., за участю секретаря судового засідання Баришевої А. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 589/669/23 за апеляційною скаргою захисника ЯНЄВОЇ Л. А. на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2024, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:

особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 ,

захисника адвоката Янєвої Л. А.,

установив:

В поданій апеляційній скарзі захисник ЯНЄВА Л. А. просить скасувати постанову судді, а провадження у справі закрити, оскільки відсутні належні та допустимі докази керування її підзахисним т/з, письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є беззаперечними доказами цього, зважаючи на те, що відомості про них не зазначені у відповідній графі протоколу. Також відсутні дані, які б свідчили про законність зупинки т/з, ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 поліцейськими не повідомлялись, відсутнє направлення водія до медичного закладу та відеозапису проходження ОСОБА_2 огляду в закладі охорони здоров`я, назви пристрою, яким проводився огляд, вручення йому примірнику медичного огляду, що вказує на порушення встановленої законом процедури. Відеозаписи не є безперервними і не можуть використані як докази. Ставить під сумнів результат огляду. Суддя суду першої інстанції, розглянувши справу у відсутність ОСОБА_2 та його захисника, за наявності поданого останнім клопотання про відкладення судового розгляду порушив право на захист.

Постановою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2024 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування т/з строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн.

Згідно постанови судді, 02.02.2023 о 23:50 в м. Шостка вул. Чернігівська, буд. 8 ОСОБА_2 керував т/з OPEL OMEGA, д. н. з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР.

Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Янєвої Л. А., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 241368 від 02.02.2023, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився в установленому законом порядку за допомогою газоаналізатора алкотестер «Драгер 6810», результат якого склав 0,7 проміле, з яким останній не погодився та пройшов огляд в закладі охорони здоров`я, згідно медичного висновку якого ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9а ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:

- роздруківкою результатів тестування «Alkotest 6810», згідно якого показники алкоголю у ОСОБА_2 02.02.2023 становили 0,7 проміле (а. с. 3);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого ОСОБА_2 пройшов огляд на місці зупинки т/з, результат 0,7 проміле, з результатом якого останній не погодився (а. с. 4);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.02.2023, згідно якого ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 5);

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а. с. 63);

- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно яких 01.02.2023 близько 23:50 ними в комендантську годину був зупинений т/з під керуванням ОСОБА_2 , в якого були ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого ними був зупинений автомобіль патрульної поліції та повідомлено про обставини зупинення ОСОБА_2 (а. с. 6, 7);

- показаннями свідка ОСОБА_4 , який підтвердив свої письмові пояснення щодо обставин зупинки т/з під керуванням ОСОБА_2 та наявності у останнього ознак сп`яніння;

- відеозаписами з технічних засобів поліцейських, на яких зафіксовані обставини встановлення особи водія, яким виявився ОСОБА_2 , виявлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, проходження огляду на місці за допомогою газоаналізатора Драгер, з результатом якого 0,7 проміле останній був не згоден та виявив бажання пройти огляд в закладі охорони здоров`я, складання протоколу про адміністративне правопорушення після отримання медичного висновку та ознайомлення з його змістом ОСОБА_2 , який відмовився від його підпису (а. с. 9).

Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідка ОСОБА_3 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що цей свідок, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростував перед судом у будь-який спосіб викладені ним у його письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідка ОСОБА_3 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.

Необхідно зауважити, що судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який будучи разом зі свідком ОСОБА_3 01.02.2023 близько 23:50, підтвердив свої письмові пояснення щодо обставин зупинки в комендантську годину т/з під керуванням водія ОСОБА_2 та наявності у останнього ознак сп`яніння. При цьому вказані вище свідки можуть підтвердити тільки факт керування ОСОБА_2 т/з, а установлення факту знаходження ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння віднесено законом до компетенції інших осіб.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому в протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».

Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.

Питання встановлення первинно наявності (чи відсутності) ознак сп`яніння, які є підставами для проведення огляду водія т/з, відноситься виключно до компетенції поліцейського і відповідно п. 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії т/з, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в п. 3 розділу I цієї Інструкції. При цьому після проходження водієм ОСОБА_2 огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора та незгоди з його результатом останній пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.

Вищенаведене підтверджує факт дотримання поліцейськими передбаченої законом процедури огляду, зокрема після проведення огляду на стан сп`яніння водія ОСОБА_2 на місці зупинки т/з і незгоди останнього з його результатами, огляд на стан сп`яніння був проведений в закладі охорони здоров`я, що підтверджується відповідним медичним висновком. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що право водія на оскарження висновку за результатами медичного огляду передбачене п. 14 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», але ОСОБА_2 не скористався цією нормою, висновок лікаря щодо результатів медичного огляду з підстав його неповноти або неправильності не оскаржив, як не оскаржив і дії працівників закладу охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про неповноту і фрагментарність наданих поліцейськими відеозаписів апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки доказами у справі про адміністративне правопорушення можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які у свою чергу встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП). При цьому для апеляційного суду є очевидним, що надані поліцейськими відеозаписи (ч. 2 ст. 251 КУпАП) здійснені за допомогою технічних засобів поліцейських, зафіксовані на них події відбувались за участю поліцейських та водія ОСОБА_2 при установлених суддею суду першої інстанції обставин, ці відеозаписи не є єдиними доказами вини водія ОСОБА_2 у вчиненні правопорушень і узгоджується з іншим дослідженим в судовому засіданні і наведеним вище доказами, а самі відеозаписи, крім іншого, доводять як факт керування водієм ОСОБА_2 т/з, так і факт знаходження його у стані алкогольного сп`яніння під час керуванням т/з.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_2 т/з не керував задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать наведеним вище доказам.

Зокрема, свідок ОСОБА_4 , який не є співробітником правоохоронного органу і заінтересованою особою, підтвердив в судовому засіданні достовірність обставин, викладених в його письмових поясненнях, згідно яких ним у складі ДФТГ в комендантську годину був зупинений т/з під керуванням саме ОСОБА_2 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння.

Ці показання свідка об`єктивно узгоджуються та співпадають з іншими доказами у справі, а аналіз зазначених вище доказів дозволяє зробити однозначний і безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення та в постанові судді обставин т/з керував саме ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення процедури огляду ОСОБА_2 в закладі охорони здоров`я, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 ґрунтується на передбаченому законом висновку лікаря КНП «Шосткинська ЦРЛ» від 02.02.2023, який у свою чергу складений на підставі акту медичного огляду № 26 від 02.02.2023.

Той факт, що у справі відсутній відеозапис проходження ОСОБА_2 огляду у закладі охорони здоров`я, не свідчить про порушення поліцейським або лікарем процедури огляду водія в закладі охорони здоров`я, оскільки здійснення такого запису не передбачене приписами законодавства України про адміністративні правопорушення, у тому числі і положеннями ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», тому доводи апеляційної скарги захисника у цій частині не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про безпідставність зупинки т/з, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки правомірність дій певних осіб щодо зупинки т/з не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія т/з дотримуватись імперативних вимог п. 2.5 ПДР, тобто пройти на вимогу поліцейського огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, оскільки водій в усякому випадку не має права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), а «кожний т/з, який знаходиться в русі, повинен мати водія, який повинен контролювати свій т/з таким чином, щоб бути завжди у змозі належним чином їм управляти, бути ознайомленим з правилами дорожнього руху, приписами в області безпеки дорожнього руху, а також з такими факторами, які можуть вплинути на його поведінку» (п. 1, 5 і 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух (Відень, 08.11.1968) та положень Європейської угоди, яка доповнює цю Конвенцію (Женева, 01.05.1971), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що поліцейським при складанні відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього, тому і доводи апеляційній скарзі в цій частині також є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про вплив будь-яких порушень порядку проведення огляду на стан сп`яніння на доказове значення отриманих у його результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання, тому наведені вище докази, як зазначалось вище, є належними, допустимими, достовірними і достатніми, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, а саме керування т/з особою, яка має ознаки спяніння і відмова особи від проходження відповідного огляду на стан спяніння в установленому законом порядку.

Є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про розгляд справи у відсутності сторін, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, будучи неодноразово своєчасно сповіщеними у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду справи згідно вимог ст. 268, 271, 277-2 КУпАП, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а. с. 13, 24, 36, 38, 44, 59, 64, 67) ОСОБА_2 та його захисник в судові засідання 13.03.2023, 03.05.2023, 17.07.2023, 18.08.2023, 17.11.2023 і 30.01.2024 не з`явились, внаслідок чого справа неодноразово призначалась до розгляду, який відкладався фактично через неявку як самого ОСОБА_2 , так і його захисників ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . При цьому сторона захисту мала можливість реалізувати свої процесуальні права і законні інтереси, але жодного разу сторони в судові засіданні не з`явились, надаючи перед кожним судовим розглядом різні клопотання про чергове перенесення судового засідання.

Апеляційний суд вважає, що висновки судді суду першої інстанції щодо недобросовісного використання своїх процесуальних прав стороною захисту (зловживання правами) узгоджуються з усталеною судовою практикою ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання; Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції і переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець; подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою» (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans- Adam II of Liechtenstein V. Germany).

Крім того, апеляційний суд враховує і правову позицію ЄСПЛ в інших рішеннях, згідно яких «…роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними» (п. 28 рішення від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04; рішення від 30.1 1.2006 у справі «Красношапка проти України») і «запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у процесі є завданням саме державних органів» (п. 24 рішення від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», заява № 26976/06). «Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02; рішення від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява № 30979/96). У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (Uniyn Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), ЄСПЛ -зазначив, що «заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

Суддя суду першої інстанції не вийшов за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.01.2024 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ЯНЄВОЇ Л. А. на цю постанову без задоволення.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В. Ю. Рунов