ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2024 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Костенко С.М. розглянув матеріали, які надійшли з відділу АП Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.ст. 126 ч.1, 122 ч.2, 121 ч.6, 126 ч.2, 130 ч.1 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , і.к. ________, -

в с т а н о в и в :

10.08.2024 о 04 год. 03 хв. в м.Житомир, пр-кт Миру, 8, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Shineray б/н, здійснив рух на заборонений, червоний, сигнал світлофору, чим порушив вимоги п.8.7.3 «е» ПДР України

Крім того, 10.08.2024 о 04 год. 03 хв. в м.Житомир, пр-кт Миру, 8, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Shineray б/н, не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР України.

Крім того, 10.08.2024 о 04 год. 03 хв. в м.Житомир, пр-кт Миру, 8, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Shineray б/н, здійснив рух на т/з, який не був зареєстрований протягом 10 діб з моменту придбання при обов`язковості його реєстрації, чим порушив вимоги п.2.9 «в» ПДР України.

Крім того, 10.08.2024 о 04 год. 03 хв. в м.Житомир, пр-кт Миру, 8, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Shineray б/н, при цьому не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.2.1 «г» ПДР України.

Крім того, 10.08.2024 о 04 год. 03 хв. в м.Житомир, пр-кт Миру, 8, водій ОСОБА_1 керував мотоциклом Shineray б/н перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку проводився на місці зупинки т/з за допомогою приладу Drager Alcotest, результат 1,11 % промілле, тест 1516. Водій відсторонений від керування т/з шляхом зупинки у безпечному місці.

Оскільки справи стосуються однієї особи, вони підлягають об`єднанню.

В судові засідання ОСОБА_1 не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та достеменно знав про складення відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд їх судом, про що засвідчив власними підписами у протоколах.

Крім того судом відправлялися смс-повістки на мобільний номер останнього, які згідно довідок про доставку ОСОБА_1 востаннє отримав 26.09.2024. Закон виходить з презумпції, що учасник справи повинен дізнатися про хід розгляду справи, тобто діє презумпція обізнаності. Цю ж презумпцію обізнаності слід застосувати і до випадків інформування учасника справи про дату судового розгляду альтернативними способами повідомлення. Тим більше, така презумпція застосовується під час вручення судової повістки. Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх в протоколі, то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, що ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери і адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладається на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язані з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засобі внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.О. проти Іспанії від 07.07.1989).

Зважаючи на викладене, байдужа поведінка учасника справи, що виявляється зокрема у не отриманні повідомлень суду, не повинна схвалюватися судовою практикою. Навпаки, судова практика повинна стимулювати учасників справи використовувати прогресивні форми роботи (правова позиція ВС рішення № 560/5541/20 від 17.11.2022.

Незважаючи на викладене, у судові засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав, до суду за інформацією щодо стану розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не звертався.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадження у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними првами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З метою недопущення необгрунтованого порушення строків розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановлених ст. 277 КУпАП, а також строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, суд визнає причини неявки ОСОБА_1 у судові засідання неповажними і розцінює його неявку як затягування строків розгляду справи, у зв`язку з цим суд розглядає справу у його відсутність.

Опитана в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 є її сином, проживає окремо в с. Гуменники, Коростишівського району. Про обставини події, а саме, те що син перебуваючи в м. Житомирі, під час дії комендантської години, керував мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння, порушив ПДР. Про подію їй стало відомо від працівників поліції,які їй зателефонували, однак на місце події прибути не змогла. Зазначила, що не має на сина жодного впливу, останній її не слухає, хоче бути дорослим, а тому вважає, що син має самостійно понести відповідальність за свої вчинки.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, відеозапис із нагрудної відеокамери патрульного поліцейського, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.ст. 126 ч.1, 126 ч.2, 122 ч.2, 121 ч.5 КУпАП, доведена доказами, зокрема: протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД №746480 від 10.08.2024, серії ААД №745895 від 10.08.2024, серії ААД №745894 від 10.08.2024, серії ААД №746479 від 10.08.2024.

За ст.130 ч.1 КУпАП, доведена доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №745893 від 10.08.2024; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 10.08.2024; результатами тесту приладу Драгер 1,11 %; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, з результатами якого ОСОБА_1 погодився, посвідчивши власноручним підписом.

Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери поліцейського, ОСОБА_1 , який керував т/з в комендантську годину, зупинено за порушення ПДР, а саме проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, про що складено відповідний протокол, при цьому останній не заперечував факт керування. Під час спілкування у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що водій погодився на місці зупинки т/з, результат - стан алкогольного сп`яніння, з яким водій також погодився. Також встановлено, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом, при цьому не отримував посвідчення водія. Крім того даний транспортний засіб, не має реєстрації та відсутній поліс обов`язкового страхування. З відео запису також вбачаєтьчся, що поліцейський встановивши, що ОСОБА_1 є неповнолітнім зателефонував матері останнього, повідомивши причину дзвінка, у свою чергу остання повідомила, що син з нею не проживає і чому він опинився в м. Житомирі їй невідомо, крім того, сина має нести відповідальність за вчинені діяння самостійно.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, ст.ст. 126 ч.1, 126 ч.2, 122 ч.2, 121 ч.5, 130 ч.1 тобто керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом, а саме, реєстраційного документу і полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та проїзд на заборонний сигнал світлофора.

Відповідно до вимог ст. 13 КУпАП у разі вчинення особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 121-127, 130 цього Кодексу, вони підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, від 4 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, ОП ККС ВС визначено, що особі, яку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

Підхід щодо неможливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримання принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності. ЄСПЛ також за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

З огляду на викладене, виходячи із системного аналізу процесуальних норм законодавства України, усталеної судової практики ЄСПЛ, на вирішення порушеного питання поширюються гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд приходить до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 283, 284, КУпАП,-

п о с т а н о в и в :

Об`єднати в одне провадження справи 295/12312/24, 295/12313/24, 295/12314/24, 295/12315/24, 295/12316/24.

Справі присвоїти № 295/12312/24.

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст. 126 ч.1, 122 ч.2, 121 ч.6, 126 ч.2, 130 ч.1 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення:

- за ст. 126 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.;

- за ст. 122 ч.2 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. ;

- за ст. 121 ч.6 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ст. 126 ч.2 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.;

- за ст.130 ч.1 КУпАП - у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст. 36 КУпАП визначити остаточне стягнення 17000 (сімнадцять тисяч) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

Штраф стягнути на рахунок: Отримувач ГУК у Жит. обл/Житомирська обл/21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ) - 37976485, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0006001, Код класифікації доходів бюджету 21081300 «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДСА України судовий збір в розмірі 605,60 грн. Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Роз`яснити особі, щодо якої застосовано адміністративне стягнення, що відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення йому копії постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно вимог ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений ч.1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її винесення.

Суддя С.М. Костенко Постанова підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.