Справа № 766/1440/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2024 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Л.А. Скрипнік, за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні матеріали, які надійшли з ВП № 2 ХРУП ГУНП в Херсонській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , працює в ЛДК «Оболонь», РНОКПП НОМЕР_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

До Херсонського міського суду Херсонської області 27.10.2023 року із Відділу Поліції № 2 ХРУП ГУНП в Херсонській області надійшов адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою суду від 11.12.2023 року справу повернуто до ВП № 2 ХРУП ГУНП в Херсонській області для доопрацювання, з огляду на те, що додані до постанови документи не були засвідчені у встановленому законом порядку, а саме відповідно до п. 26 ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Окрім того, до протоколу не було долучено жодних відеоматеріалів та не зазначено про наявність свідків.

30.01.2024 року після виконання постанови суду від 11.12.2023 року, протокол повторно надійшов до суду, зокрема із відеозаписом події.

Так, відповідно до протоколу серії ААД № 115140 від 24.10.2023 року, ОСОБА_1 , 24.10.2023 року о 08.29 год. у м. Херсоні по вул. Миколаївське шосе, керував транспортним засобом ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_2 в стані наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження на визначення стану наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В судовому засіданні правопорушник ОСОБА_1 просив закрити справу, зазначивши про відсутність складу правопорушення в його діях. Зазначав, що в стані наркотичного сп`яніння він не перебував, як і заперечив наявність в нього ознак наркотичного сп`яніння.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши протокол по справі про адміністративне правопорушення, додані до нього документи а також оптичний диски на якому наявний файл із відеозаписом за участю ОСОБА_1 , суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено правопорушення, чи є винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП відеозапис, зроблений за допомогою технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції визначений ст.266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17 грудня 2008 року та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС і МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року.

Частиною 2 ст. 266 КУпАП чітко визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналогічні вказівки містяться і у пункті 4 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, (далі Інструкція) згідно якої огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Наявні матеріали відеозапису долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Окрім цього, існує ще й «Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, яка чинна і донині, згідно абз. 3, 5, 6 частини 3 розд. І якої визначено, що відеореєстратор це пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації; кінозйомка та відеозапис - процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації; портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Пунктом 2 розд. ІІ цієї ж Інструкції визначено, що Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

Пунктами 4 та 5 згаданої розділу Х Інструкції визначено, що під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Разом із цим, із дослідженого судом диску вбачається, що відеозапис здійснено не на відеореєстратор у спосіб передбачений вищезгаданою Інструкцією, а на реєстратор транспортного засобу службового авто поліцейських. При цьому відео без звуку, і з нього видно лише як зупиняють транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 .. При цьому з доданого до протоколу відео, яке надійшло після доопрацювання, не можливо встановити, чи проводиться з ОСОБА_1 розмова, її зміст, зокрема в частині того, що у нього виявили ознаки сп`яніння, про які йдеться у протоколі, а також чи пропонують йому пройти відповідний огляд у медичному закладі.

Тобто, на відео вбачається лише факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинки його авто співробітниками поліції, проте жодних фактів з приводу обставин, які б вказували на наявність у нього будь-яких ознак наркотичного сп`яніння ( зокрема про які йдеться у протоколі), поруч із обставинами виявлення в нього поліцейськими відповідних ознак як і обставинами того, що вони пропонують йому пройти відповідне освідування у медзакладі із роз`ясненням наслідків відмови від проходження, із наданого співробітниками поліції відео після повернення з доопрацювання, встановити не можливо.

Суд також звертає увагу на те, що згідно доданих до матеріалів справи пояснень ОСОБА_1 від 24.10.2023 року, останній підтверджує лише факт того, що співробітники поліції запропонували йому пройти відповідний тест, з приводу чого він не заперечував і в суді, проте жодної вказівки на те, які саме ознаки наркотичного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1 пояснення останнього не містять, як і не містять вказівки на його згоду із наявністю у нього відповідних ознак.

По суті, єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за викладеними у протоколі обставинами, а саме в частині наявності у нього будь-яких ознак наркотичного сп`яніння, є лише сам протокол, в якому перелічені ознаки, які можуть свідчити про перебування особи у стані наркотичного сп`яніння.

Разом із тим, як вже зазначалось вище, жодних доказів, окрім самого протоколу, які б вказували на наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння матеріали справи не містять. Суд при цьому знову ж наголошує на тому, що посилання на наявність будь-яких ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 відсутня навіть в рапорті поліцейського, який складав сам протокол.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Положеннями ст. 280 КУпАП регламентовано, що суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист на спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.

Розглядаючи дану справу, суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav.Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016), в яких Суд, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.

У своєму рішенні у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Так, в рішенні від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».

За відсутності доказів, окрім самого протоколу, які б вказували на наявність у ОСОБА_1 будь-яких однак наркотичного сп`яніння, особа у розумінні диспозиції ст.130 КУпАП не є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення і, як наслідок, не може нести відповідальність.

При цьому суд зауважує про те, що згідно частини 4 розд. І «Інструкції

про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», Затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за № 1413/27858, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота), до яких відносяться порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (п. 3 розд. І згіданої Інструкції), а також звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.

Суд також наголошує на тому, що згідно п. 10 розд. ІІ Наказу від 09.11.2015 № 1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,

Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р.

за № 1413/27858 результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (додаток 2) (далі акт огляду). У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається у поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння.

При цьому жодних актів огляду до протоколу додано також не було.

Аналіз наведених обставин дає підстави стверджувати про недотримання поліцейськими вимог нормативних документів, які регламентують як порядок виявлення та фіксації факту керування особою транспортним засобом, так і порядок виявлення та фіксації проходження водієм огляду на стан сп`яніння.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про те, що оскільки обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме стосовно наявності ознак наркотичного сп`яніння у особи, стосовно якої складено протокол, окрім як самим протоколом, в якому викладені обставини справи, які мають бути доведені належними та допустимими доказами, не підтверджуються жодними доказами, які б до того ще й мали б бут досліджені судом із наданням ним оцінки щодо належності та допустимості, на переконання суду вина ОСОБА_1 не доведена, через що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а тому провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі пункту 1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись ч.1 ст. 130, ст. ст. 247, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження по справі стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Херсонського апеляційного суду.

Суддя Л.А. Скрипнік