справа № 439/2413/24
провадження № 3/439/1434/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

по справі про адміністративне правопорушення

14 листопада 2024 року м. Броди

Суддя Бродівського районного суду Львівської області Рахімова О.В. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли із відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, громадянина України, одруженого, з середньо спеціальною освітою, адреса проживання: АДРЕСА_1 , не працюючого,

за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП

встановив:

ОСОБА_1 , 11.11.2024 року о 08 год. 20 хв. в м. Броди по вул. Богуна, 71, керуючи автомобілем « Volvo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на електроопору, в результаті ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження та матеріальні збитки, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Окрім того, ОСОБА_1 , 11.11.2024 року о 08 год. 20 хв. в м. Броди по вул. Богуна, 71, керуючи автомобілем « Volvo», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, місце пригоди залишив, не повідомивши орган поліції, чим порушив п. 2.10.А ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вину визнав в частині наїзду на електроопору, однак наголосив, що місце ДТП не залишав, а лише від`їхав на безпечну відстань, оскільки здійснив наїзд на електроопору, у вчиненому кається.

Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого 124 КУпАП, є обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи й підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 170912 від 11.11.2024 року; схемою місця ДТП від 11.11.2024 року; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 11.11.2024 року, особистими поясненнями ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Також встановлено, що відповідно листа начальника ПАТ «Львівобленерго» Східний РЕМ № 243-07.804 від 11.11.2024 року вбачається, що претензій до ОСОБА_1 не має. Збитки відшкодовано.

Досліджені докази є належними та допустимими, повністю підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Враховуючи вищевказане, суддя приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 є ознаки правопорушення, передбаченого 124 КУпАП.

Обираючи вид та міру стягнення, суддя враховує особу правопорушника, характер вчиненого правопорушення його наслідки, обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме, щире розкаяння винного, обставини, що обтяжують відповідальність відсутні, приходить до висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти стягнення у виді штрафу, передбаченого санкцією ст.124 Кодексу України проадміністративні правопорушення.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір» з правопорушника необхідно стягнути судовий збір в розмірі, встановленому цим законом.

Щодо вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення особи яка притягується до адміністративної відповідальності, встановив таке.

За правилами ст. 7 КУпAП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з aдміністративним прaвопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про aдміністративні прaвопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Диспозиція ст. 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.

Так, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП виражається у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди особами, до якої вони причетні, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 2.10а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.

Однак, у порушення вимог ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою на те особою не розкрито об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

ОСОБА_1 , як під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і суду пояснив, що не мав наміру залишати місце пригоди з метою уникнення адміністративної відповідальності, однак вимушений був це зробити, так як здійснивши наїзд на електроопору побачив, що дріт електропередач обірвався, тому він від`їхав на безпечну відстань.

Наведене повністю узгоджується із іншими матеріалами справи, зокрема його письмовими поясненнями від 11.11.2024.

Таким чином, на думку суду, у матеріалах справи відсутні докази наявності суб`єктивної сторони у формі вини в діях ОСОБА_1 , оскільки його дії свідчать про те, що намір залишити місце пригоди з метою уникнення адміністративної відповідальності відсутній.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до частини 2 статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (пункт 34 Рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, пункт 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року та інші), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на викладене, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до висновку про недоведеність у даному випадку вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за стандартом доведення «поза розумним сумнівом» і наявність підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 cт. 247 КУпAП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 23,33,40-1, 247, 283-285, 294 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір»,

постановив:

Закрити провадження у справі в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП на підставі п. 1 cт. 247 КУпAП.

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначити стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. на користь держави, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

У разі несплати штрафу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення порушникові постанови про накладення штрафу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

На підставі частини 2 статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у порядку примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена.

Апеляція на постанову подається протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області.

Суддя О.В. Рахімова