Дата документу 10.06.2024
Справа № 334/949/24
Провадження № 3/334/645/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Коломаренко К.А.

при секретарі Цілінко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від Управління патрульної поліції в Запорізькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який тимчасово не працює, проживає за адресою АДРЕСА_1

за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (особисто)

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2024 року о 16 годині 08 хвилин ОСОБА_1 по вул. Узбекистанська в м Запоріжжі керував транспортним засобом ВАЗ 2101 л9656ЗП з явними ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку. Від керування транспортним засобом відсторонений, транспортний засіб перепаркований без порушень ПДР, про повторність попереджений. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 повідомив, що 25.01.2024 він дійсно керував транспортним засобом ВАЗ 2101, їхав по роботі. Його було зупинено співробітниками поліції і, з огляду на те, що стосовно нього вже було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП, йому запропонували пройти огляд на стан сп`яніння. Він не відмовлявся від проходження огляду, проте повідомляв поліцейського, що він ще на роботі, тому не може пройти огляд одразу, а готовий його пройти після 17 години. Поліцейський розцінив вказані дії як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння та склав відповідний протокол. Зауважив, що наркотичні засоби він не вживає. Пояснити чому після закінчення робочого дня не звернувся до медичного закладу для проходження огляду на стан сп`яніння в порядку самозвернення, не зміг.

Захисник Прудников В.В ОСОБА_2 в інтересах свого довірителя, просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що ОСОБА_1 співробітниками поліції був зупинений безпідставно, оскільки правил дорожнього руху не порушував, безпідставно почали перевірку документів ОСОБА_1 , після чого безпідставно їх вилучили, не встановили належним чином наявність ознак сп`яніння, зокрема для перевірки відсутності реакції на світло не застосовували ані зміну освітлення, ані ліхтар, не допитали в якості свідка іншу особу, яка перебувала в транспортному засобу разом з ОСОБА_1 , належним чином не роз`яснили права ОСОБА_1 , неодноразово перепитували ОСОБА_1 , чи згоден він проїхати для проходження огляду, хоча ОСОБА_1 не відмовлявся, а казав, що зайнятий на роботі, проігнорував прохання водія все ж таки провести огляд на стан сп`яніння, мотивуючи це тим, що вже йде процедура оформлення протоколу, після завершення складання матеріалів стосовно ОСОБА_1 поліцейські допускали неетичні висловлювання, сівши в свій автомобіль.

Заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, захисника, допитавши за клопотанням сторони захисту співробітників поліції ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність не тільки за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, а й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Проте, вимоги вказаного пункту ПДР України, ОСОБА_1 виконано не було.

Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами, а саме, даними, які містяться:

- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №885525 (а.с.1), яким ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 25 січня 2024 року о 16 годині 08 хвилин по вул. Узбекистанська в м Запоріжжі керував транспортним засобом ВАЗ 2101 л9656ЗП з явними ознаками наркотичного сп`яніння: неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку. Від керування транспортним засобом відсторонений, транспортний засіб перепаркований без порушень ПДР, про повторність попереджений. Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначений протокол підписаний особою, яка його склала та безпосередньо ОСОБА_1 , якому, згідно протоколу, були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. В графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності наявний підпис ОСОБА_1 та запис «згоден».

Окрім того, винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.5 ПДР України підтверджується даними які містяться:

-у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), яким встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді: неприродна блідість, зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук. Водій ОСОБА_1 від огляду відмовився;

- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.31), який містить відеозаписи події. Вказаними записами встановлено, що працівником поліції зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , повідомлено про причини зупинки (зупинився на головній дорозі), ОСОБА_1 повідомлено про виявлені у нього ознаки наркотичного сп`яніння та в порядку ПДР України запропоновано пройти огляд в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 спочатку погодився, а потім, посилаючись на те, що він на роботі, своєю поведінкою почав ухилятися від такого огляду, в подальшому відмовившись проходити огляд, посилаючись на те, що він не може залишити машину. При цьому співробітники поліції пропонували ОСОБА_1 залишити ключі від машини пасажирам, повідомивши роботодавця, проте ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.

Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.

Судом за клопотанням сторони захисту допитані співробітники поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з пояснень яких встановлено, що ними під час здійснення патрулювання було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який не виконав вимогу знаку та, знаходячись на головній дорозі зупинився, внаслідок чого виник затор. Після зупинки транспортного засобу в ході спілкування з ОСОБА_1 співробітником поліції ОСОБА_3 у ОСОБА_1 було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що водій спочатку погодився, проте потім відмовився з посиланням на те, що він на роботі.. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 були роз`яснені його права, неодноразово роз`яснювалось, що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння також утворює склад адміністративного правопорушення.

Суд відхиляє доводи сторони захисту, оскільки вони є безпідставними.

Зокрема, доводи про те, що працівником належним чином не визначені ознаки наркотичного сп`яніння.

Посилання в протоколі на ознаки наркотичного сп`яніння, які стали підставою для пропозиції пройти такий огляд, відповідає роз`ясненням, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, а саме: якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

Поняття «виявлення у особи ознак сп`яніння» та «встановлення стану сп`яніння особи» є різними за своїм змістом. Ознаки сп`яніння, які виявляються поліцейським при первинному контакті з особою на місці зупинки, визначаються в результаті візуального огляду особи, її поведінки, запахів тощо, і саме ці ознаки є підставою для пропозиції особі пройти огляд на стан сп`яніння.

Виявлення ознак, як виходить зі змісту діючого законодавства, не потребує проведення будь-яких спеціальних дій з боку поліцейського та складання поліцейським будь-яких документів.

З огляду на те, чи погодиться особа на проходження огляду на стан сп`яніння, чи відмовиться від цього, поліцейський вносить виявлені ознаки або до протоколу про адміністративне правопорушення в разі відмови, або до направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо особа надала згоду на проходження огляду в закладі охорони здоров`я.

В даному випадку працівники поліції оцінивши поведінку та стан ОСОБА_1 , дійшли до висновку, що останній може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, а тому в порядку вимог ПДР України запропонували пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Покази свідка ОСОБА_5 , допитаного за клопотанням сторони захисту, який в судовому засіданні пояснював, що він, перебуваючи в якості пасажира в авто, за кермом якого був ОСОБА_1 , може засвідчити, що ОСОБА_1 правила порожнього руху не порушував, а ОСОБА_1 не мав ознак сп`яніння та на роботі не вживає, на правильність висновків суду не спливає, оскільки, як підтвердив ОСОБА_5 , він права керування транспортними засобами не має, що свідчить про його необізнаність з правилами дорожнього руху в тому обсязі, щоб надавати оцінку діям водія. Щодо посилань свідка на те, що у ОСОБА_1 були нормальні зіниці очей, суд такі покази не вважає належним підтвердженням відсутності ознак сп`яніння у ОСОБА_1 .

Суд також відхиляє твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від огляду, а лише вказував на необхідність завершити роботу, оскільки співробітниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що з моменту виявлення у нього ознак сп`яніння, він відстороняється від керування транспортним засобом, пропонували зателефонувати роботодавцю, повідомити про відповідні обставини та проїхати до медичного закладу, проте ОСОБА_1 від такої пропозиції відмовився, наполягаючи, що проходити огляд від буде після 17:00.

При цьому, суд зауважує, що і після 17:00 ОСОБА_1 не звертався до медичного закладу з метою проходження огляду на стан сп`яніння, а доводи захисника про введення в оману ОСОБА_1 співробітниками поліції, які не надали йому однозначної відповіді, чи потрібно йому після складання протоколу проходити огляд на стан сп`яніння, спростовуються відеозаписом події, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не ставив питання про проходження ним огляду на стан сп`яніння, а цікавився, чи можна зупинити інший екіпаж поліції та попросити їх доставити його на огляд, на що йому було роз`яснено, що оскільки він вже відсторонений від керування транспортним засобом, тобто є пішоходом, у поліції відсутні повноваження його доставляти для проходження огляду на стан сп`яніння.

Щодо посилань сторони захисту на неетичну, на думку захисника, поведінку співробітників поліції після спілкування з ОСОБА_1 та складання стосовно нього адміністративного матеріалу, суд зазначає, що за повідомленнями сторони захисту з відповідними скаргами на дії співробітників поліції ОСОБА_1 не звертався. З дослідженого відеозапису не встановлено неналежну поведінку співробітників поліції стосовно саме ОСОБА_1 .

Так, відеозаписами з місця події встановлено, що водія зупинили на вул. Узбекистанській, співробітник поліції, підійшовши до транспортного засобу, представився, запитав у водія, чому він зупинився, будучи на головній дорозі, на що ОСОБА_1 повідомив, що він не місцевий, тому вирішив призупинись, хоча й був на головній дорозі.. Водій ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції пройти огляд на визначення наркотичного сп`яніння почав здійснювати дії, які на думку суду, були направлені на уникнення проходження огляду. Водій словесними виразами у вигляді «в мене робота…ніхто не може забрати машину… можу пройти огляд після 17 години…не буду залишати документи… відмовляюся від огляду» виразив в цілому відмову від проходження огляду. Не вказав, з яких причин не може залишити транспортний засіб іншим особам, які перебували разом з ним в машині. Будь-яких доказів того, що йому потрібно здати товар саме йому не надав. Навпаки, відеозаписами події встановлено зворотне, що водій автомобіля в межах тривалого проміжку часу перебував в словесному контакті з працівниками і за час, який міг бути значно меншим, міг би пройти медичний огляд. Наведене свідчить про те, що така обставина є лише способом захисту від уникнення належної правової процедури проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.

Також суд вважає, що виконання водієм трудових обов`язків, які не пов`язані з безпекою дорожнього руху та з урахуванням наведених обставин не може розцінюватися, як поважна підстава для відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння.

Наведені водієм обставини, на переконання суду, не є підставою для закриття провадження у справі.

Суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.

Наявними в справі доказами поза розумним сумнівом підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмова його пройти огляд на стан сп`яніння у визначений законом спосіб.

Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію сторони захисту щодо незаконності дій співробітників поліції та наявності підстав для закриття провадження у справі, особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисником, не наведено

Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, є грубим і досить поширеним правопорушенням.

Дії вчинені ОСОБА_1 , характеризуються умисною формою вини, складають підвищену суспільну небезпеку, становлять небезпеку дорожньому руху та несуть загрозу для його учасників.

Згідно довідки (а.с.4), ОСОБА_1 має правовий статус спеціального суб`єкта - водія, що підтверджується посвідченням водія.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі - Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Згідно п.1.3.ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Вказаний нормативний акт встановлює презумпцію знання водієм транспортного засобу його положень та однозначного обов`язку їх виконання.

Таким чином, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.

Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду і були підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях водія складу адміністративного правопорушення не наведено і при розгляді справи не встановлено. Не встановлено і істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для закриття провадження у справі.

Згідно положень ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.

При накладенні адміністративного стягнення суд, дотримуючись вимог ст.33 КУпАП, враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини та накладає стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.

Керуючись статтями 247, 284 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч. 1 ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до вимог статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду

Суддя: Коломаренко К. А.