Єдиний унікальний номер: 379/1174/24
Провадження № 3/379/599/24
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 рокум.Тараща

Суддя Таращанського районного суду Київської області Зінкін Володимир Іванович,

за участі захисниці Реви І.О.,

розглянувши матеріали справи, що надійшли від батальйону № 2 полку патрульної поліції в місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП НП України про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП та паспорт в матеріалах справи відсутній, українки, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи невідомо, 11.09.2024 притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 2 КУпАП,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 893442 від 11.09.2024 вбачається, що 11.09.2024 о 17 год 00 хв у м. Тараща Білоцерківського району Київської області по вул. Володимира Великого, 27, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керувала транспортним засобом Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, почервоніння обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження у визначеному законом місці на стан наркотичного сп`яніння в найближчому медичному закладі категорично відмовилася. Чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, про причини неявки до суду не повідомила.

Захисниця Рева І.О. у судовому засіданні зазначила, що на її думку в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП оскільки її підзахисній взагалі не було повідомлено в зв`язку з чим її було зупинено, що підтверджується наявними в матеріалах справи відеозаписом подій. Разом з тим, в рапорті поліцейського підстава зупинки зазначена «при виїзді з прилеглої території не ввімкнула покажчик повороту», тобто порушила п. 9.2 а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Звертає увагу суду на те, що до адміністративної відповідальності за вказане порушення підзахисна не притягувалася, що вказує на відсутність у її діях складу та події адміністративного правопорушення та свідчить про надуманість підстави для «зупинки» ТЗ. Також, в матеріалах справи наявна постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3029402 від 11.09.2024 за порушення ОСОБА_1 п. 2.1 а ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП. Зазначає, що вказане адміністративне правопорушення фізично неможливо виявити в процесі руху автомобіля, воно може бути виявлено лише після зупинки транспортного засобу, яка в свою чергу має бути здійснена на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». За таких обставин, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 3029402 від 11.09.2024 не може слугувати доказом на обґрунтування законності зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 , а отже в матеріалах справи відсутні докази законності зупинки ТЗ. Таким чином, підстав для подальшого проведення огляду на стан сп`яніння у поліцейських не було. Крім того, звертає увагу суду, що дії її підзахисної не відповідають визначенню поняття «керувала транспортним засобом», адже остання не використовувала транспортний засіб за його цільовим призначенням на момент зупинки біля нього працівників поліції. Двигун транспортного засобу на момент приїзду працівників поліції до автомобіля був вимкнений, сама ж ОСОБА_1 перебувала поряд з правими задніми дверима автомобіля.

Крім того, згідно відеозапису подій, поліцейський не перевіряв стан зіниць підзахисної, оскільки ліхтарик не вмикав. В момент коли він лише збирався це зробити, остання заплакала, що унеможливило продовження процедури огляду. Після того, як остання заспокоїлася, повторно її ніхто не пропонував продовжити огляд. Окрім того, ознаку у вигляді тремтіння пальців рук ніхто не перевіряв, а почервоніння обличчя ОСОБА_1 пояснила вродженою хворобою серця. Отже, працівниками поліції не було дотримано вимог п.п.2.4 розділу І та п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015 та вимог Порядку № 1103 від 17.12.2008. Так обставина зумовлює визнання протоколу про адміністративне правопорушення та похідних від нього доказів недопустимими доказами.

Більше того, під час «поверхневої перевірки», її підзахисна намагалася зв`язатися з адвокатом, проте поліцейські не дозволили їй цього зробити, вказавши, що остання може скористатися правовою допомогою вже в суді, що знайшло своє відображення на відеозаписі. Зазначає, що в такий спосіб поліцейськими не дотримано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що спричинило порушення права на захист її підзахисної.

Направлення на проведення огляду ОСОБА_1 не вручалося, було виписано по часу набагато пізніше. Так, по відеозапису направлення складено о 17-24. Крім того, в протоколі наявні виправлення стосовно часу складання протоколу з 17-20 на 17-30.

Також працівниками поліції допущено порушення права на захист, оскільки на місце прибув правозахисник, однак у її допуску було відмовлено, запропоновано надавати правову допомогу вже у суді.

Враховуючи зазначене, просила закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення захисниці, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З врахуванням загального визначення поняття адміністративного правопорушення, обов`язковою ознакою будь-якого адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні (у формі умислу або необережності), тобто певне психічне відношення особи до свого протиправного діяння і його суспільно-небезпечним або шкідливим наслідкам (результату).

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до вимог ст. 252, 280 КУпАП суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно й об`єктивно дослідити обставини правопорушення і з`ясувати, чи було воно вчинено та чи винна в цьому дана особа.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст.251 КУпАП).

Так, частина 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський має право зупиняти транспортні засоби.

Даний перелік передбачає такі випадки: поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Він нерозривно пов`язаний з моментом вчинення правопорушення, що підтверджується зазначеною статтею Закону України «Про Національну поліцію», оскільки в ній йдеться про підстави, за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби які рухаються, і так само містить обов`язок поліцейського повідомити водію про причини зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Для того, щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб має бути законно зупинений співробітниками поліції, в противному випадку протиправність зупинки, за умови відсутності задокументованого порушення Правил дорожнього руху може поставити під сумнів подальші дії працівників поліції.

Як вбачається з рапорту поліцейського від 11.09.2024, причиною зупинки 11.09.2024 автомобіля Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 , було порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку «при виїзді з прилеглої території не ввімкнув покажчик повороту». За фактом цієї зупинки ОСОБА_1 до відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, не притягалася.

Із переглянутого судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що поліцейським не було проінформовано ОСОБА_1 про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

За визначенням п.1.10 ПДР водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.

Крім того, в постанові від 20 лютого 2019 року справа № 404/4467/16а Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування».

Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, двигун транспортного засобу на момент приїзду працівників поліції до автомобіля не був заведений, ОСОБА_1 перебувала поряд із задніми правими дверима автомобіля. Тобто, момент керування та зупинки транспортного засобу Шевроле Авео н.з. НОМЕР_1 не зафіксовано, відсутні будь- які докази про те, що ОСОБА_1 саме 11.09.2024 о 17 год 00 хв дійсно керувала вказаним у протоколі транспортним засобом.

За відсутності доказів керування особою, яка притягається до адміністративної відповідальності транспортним засобом при обставинах, вказаних у протоколі, така особа у розумінні диспозиції ст. 130 ч. 1 КУпАП не є суб`єктом вчинення даного адміністративного право рушення, так як відсутні докази керування нею транспортним засобом на момент зупинення автомобіля працівниками поліції, і як наслідок не може нести відповідальність.

Згідно з частиною першою ст. 268 КУпАП, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право, зокрема, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, статтею 59 Конституції України гарантовано право кожному на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як убачається з дослідженого судом відеозапису, поліцейські не дали дозволу ОСОБА_1 зв`язатися із адвокатом, вказавши, що остання може скористатися правовою допомогою безпосередньо в суді.

У даному випадку відмова поліцейського у задоволенні клопотання особи про участь захисника не була достатньо обгрутнованою та вмотивованою.

Складання протоколу про адміністративне правопорушення, оформлення події та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Вказані положення ст. 59 Конституції України є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких спрямовується також і для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

У даному випадку недотримання гарантій права на захист особи на первинній стадії притягнення особи до адміністративної відповідальності ставлять під сумнів законність наступних дій проведених при оформленні події та складанні відповідного протоколу.

В такий спосіб, поліцейським не дотримано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного «обвинуваченого» використовувати юридичну допомогу захисника.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Тобто, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише у тому разі, якщо її вину у вчиненні правопорушення буде доведено поза розумним сумнівом, на підставі належних та допустимих доказів із дотриманням встановленої законом процедури.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібермон проти Франції», заява 15175/89 ЄСПЛ підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від необхідності доводити свою непричетність до вчинення порушення.

Оцінюючи зібрані та надані суду докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП під час розгляду справи судом не знайшла свого підтвердження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин - відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. 247, 276-280, 283-285 КУпАП, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП закрити, у зв`язку із відсутністю у її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня винесення постанови до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Суддя: В. І. Зінкін