ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4804/22 Головуючий в 1 інст. Варнавська Л.О.
Провадження №33/807/27/24 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2022 р., якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови суддя районного суду встановив, що ОСОБА_1 06.10.2022 року о 23 годині 05 хвилин у м. Запоріжжя по вул. Північнокільцева, 10 А керував автомобілем ВАЗ 21101 держномер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покрову обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що не погоджується з нею, оскільки її ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів зазначив, що суддя в своїй постанові посилається виключно на протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 389555, в якому зазначено, що ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21101 д.н. НОМЕР_1 о 23 год. 05 хв., але відповідно до відкритих джерел транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 - є Модель марки: ГАЗ 5312, синього кольору, тз: вантажний, кузов: самоскид, власник: юридична особа.

Тому, на думку апелянта, судом не в повній мірі з`ясовані всі обставини події, а рішення суду не відповідає обставинам справи, оскільки транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 не був на місці події.

Зазначає, що на відеозапису відсутній транспортний засіб, зазначений у протоколі, тобто відсутній об`єкт адміністративної відповідальності, внаслідок чого відсутня складова адміністративного правопорушення.

Вказує, що суд в своїй постанові не зазначив, що він на час розгляду справи перебував на лікарняному та не мав змоги прийти до суду, у зв`язку із чим була подана заява про відкладення розгляду справи.

Звертає увагу суду, що виконує свою волю в обороні цілісності Держави в Батальоні «Права Січ» та вирушив до м. Херсон.

Акцентує, що стороні захисту не надана справа для ознайомлення та не вирішено питання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, шляхом постановлення відповідної ухвали.

Вважає, що фактично судом в порушення норм матеріального та процесуального права справа розглянута із однобічним дослідженням доказів.

На підставі наведеного просить постанову суду скасувати, провадження в справі закрити.

17 березня 2023 року, адвокат Пустовойтов Р.Ю. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотання про зупинення провадження в справі в зв`язку з виконанням ОСОБА_1 обов`язку щодо захисту Української державності та територіальної цілісності у складі загону «Права Січ».

6 лютого 2024 року постановою Запорізького апеляційного суду задоволено клопотання адвоката Пустовойтова О.О. та зупинено апеляційне провадження до припинення виконання військової служби ОСОБА_1

21 травня 2024 року на запит апеляційного суду надійшла відповідь Командира добровольчого загону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 виконує обов`язок щодо захисту Української державності та територіальної цілісності у складі комбатантського формування Загін «Права Січ», який діє у тісній координації зі Збройними Силами України, на посаді старшини Загону.

Разом із цим, відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЗУ «Про оборону України» участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, зокрема, беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану.

Територіальна оборона України організовується та здійснюється відповідно до ЗУ «Про основи національного спротиву» з урахуванням особливостей, визначених законодавством про оборону, мобілізацію та правовий режим воєнного стану (ст. 18 ЗУ «Про оборону України»).

Так, добровольче формування територіальної громади згідно з п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про основи національного спротиву» - воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони.

Діяльність добровольчих формувань територіальних громад здійснюється під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

У разі введення в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану всі добровольчі формування територіальних громад переходять в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

На час дії воєнного стану за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України добровольчі формування територіальних громад повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення воєнних (бойових) дій (ст.8 ЗУ «Про основи національного супротиву»).

Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності (абз. 1 ст.1 ЗУ «Про Збройні Сили України»).

Відповідно до ст.3 вказаного закону Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Відтак, під час воєнного стану добровольчі формування територіальних громад переходять у підпорядкування командирів військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, та за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України вони повністю або частково можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами визначеної зони територіальної оборони, а також направлятися до районів ведення бойових дій.

З аналізу вказаних законодавчих норм убачається, що добровольче формування територіальної громади є воєнізованим підрозділом, а не військовим формуванням. Здійснення діяльності добровольчих формувань під безпосереднім керівництвом і контролем командира військової частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, а також перехід їх за певних умов в оперативне підпорядкування командирів відповідних військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України не свідчить про перебування членів добровольчих формувань у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (постанови Верховного Суду від 31.05.2023 у справі 160/1543/21, від 08.11.2023 у справі №295/12293/20, від 16.08.2023 у справі №357/3844/20).

Варто зазначити, що матеріали даної справи не містять доказів на підтвердження того, що комбатантське формування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » є військовим формуванням, яке входить до складу Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

На підставі наведеного, суддя апеляційного суду вважає за необхідне відновити апеляційне провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та призначити справу до розгляду.

Враховуючи обізнаність ОСОБА_1 , його захисника адвоката Пустовойтова Р.Ю. про час та дату судового засідання в суді апеляційної інстанції, яке за клопотанням остатнього було неодноразово організовано апеляційним судом у режимі відеоконференції, проте захисник не з`явився для участі у розгляді справи, суддя вважає за можливе розглянути справу за відсутністю останніх, що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Так, відповідно до ст.ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказані вимоги закону під час розгляду даної справи виконані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання за доводами апеляційної скарги, суддя апеляційної інстанції констатує, що висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 389555 від 6 жовтня 2022 року (а.с. 1) та визнаних судом доведеними підтверджується:

- направленням на огляд водія транспортного засобу до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- відеозаписом події.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Так, умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).

Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Згідно п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На посилання в апеляційній скарзі, що літери в держаному номерному знаку транспортного засобу, який зазначений в протоколі та яким керував ОСОБА_1 мають розбіжності, слід зазначити наступне.

Так, із відеозапису події, долученого до справи, зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ 21101 держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , зупинка цього транспортного засобу. При спілкуванні з ОСОБА_1 працівники поліції повідомляють про виявлення у нього ознак алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не заперечує свого перебування в стані алкогольного сп`яніння, а навпаки на запитання працівника поліції відповідає: «винен». Далі зафіксована перевірка технічного паспорту, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керує транспортним засобом ВАЗ 21101 держномер НОМЕР_2 . На пропозицію щодо проходження огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у спеціалізованому медичному закладі ОСОБА_1 відповідає відмовою. ОСОБА_1 попереджено про відповідальність за відмову від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння. Далі відеозаписом зафіксовано складання та підписання протоколу.

Суддя апеляційного суду констатує, що такі розбіжності зазначення літери «Т» в держаному номерному знаку транспортного засобу НОМЕР_3 , який вказаний в протоколі та постанові суду, замість дійсної літери «І» являють собою суто технічну помилку та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про встановлення порушень в діях ОСОБА_1 та ухвалення по суті правильного рішення.

Отже, на переконання судді апеляційного суду, факт зупинки транспортного засобу ВАЗ 21101 держномер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на місці та у спеціалізованому медичному закладі у вказаний час та у зазначеному місці за сприйнятих даних з відеозапису не викликає сумніву.

При цьому, суд зауважує, що відео-інформація наявна у достатньому об`ємі задля з`ясування обставин, які є предметом розгляду у даній справі.

Відповідна відмова водія від проходження огляду на виявлення стану сп`яніння є порушенням вимог п. 2.5 ПДР та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Відповідаючи на доводи апелянта щодо відмови в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з його перебуванням на лікарняному, суддя апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції неодноразово призначав розгляд справи, проте, за клопотанням ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Пустовойтова Р.Ю. слухання справи двічі відкладалося.

Сам по собі факт розгляду справи у відсутності ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, призначеної на 14 грудня 2022 року, про що свідчить його розписка про отримання судової повістки (а.с. 27). Проте, до суду ОСОБА_1 та його захисник так і не з`явилися.

При цьому висновок лікаря - травматолога, доданий ОСОБА_1 до заяви, є консультативним та не підтверджує його перебування на лікарняному, а отже і не доводить неможливість прибуття останнього в судове засідання.

Отже, суд аргументовано розцінив як мету затягування розгляду справи та неможливості прийняти рішення у строк, встановлений ст. 38 КУпАП, а тому вважав за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 з метою дотримання строків розгляду справи та строків, встановлених ст. 38 КУпАП, з чим погоджується і суддя апеляційного суду.

Суддя апеляційного суду, у свою чергу, переконався в обізнаності ОСОБА_1 та його захисника про апеляційний розгляд справи та створив умови бути присутнім при апеляційному розгляді, у тому числі захиснику в режимі відеоконференції, надавати пояснення і користуватися передбаченими ст. 268 КУпАП правами. Реалізація зазначених прав пов`язана виключно із волевиявленням особи і ОСОБА_1 та його захисник адвокат Пустовойтов Р.Ю. не реалізували зазначені права при апеляційному розгляді.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо нього адміністративного стягнення.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка є безальтернативною. Надані стороною захисту позитивні дані стосовно особи ОСОБА_1 не здатні спростувати висновку суду першої інстанції щодо накладеного стягнення.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294КУпАП справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького

апеляційного суду В.Я. Рассуждай

Дата документу Справа № 333/4804/22