ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10704/22

Провадження № 33/4820/8/24

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Цугеля А.В., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Севастьянової В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Хмельницькому, апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП закрито.

За постановою суду, 28.05.2022 року щодо ОСОБА_1 оформлено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №235821 про керування транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому порядку в присутності свідків за ч.1 ст. 130 КУпАП.

За протоколом ОСОБА_1 ставиться в вину, що він керував ТЗ Citroen С5, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, тремтіння рук та різкий запах алкоголю з порожнини рота). Від проведення огляду для визначення стану сп`яніння за допомогою тех. засобу Drager Alkotest відмовився на місці зупинки в присутності двох свідків, але погодився пройти медичний огляд в КНП ХОЗЗНПД ХОР с. Скаржинці, де також відмовився від повного об`єму обстеження, про що є висновок лікаря від 27.05.2022 року. Вказаними діями водій порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.

Крім того, 30.05.2022 року щодо ОСОБА_1 оформлено ще один протокол про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3. ст.172-20 КУпАП, де діям ОСОБА_2 надана наступна кваліфікація-виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, вчинене в умовах особливого періоду. Здійснено висновок, що полковник ОСОБА_1 27.05.2022 року, маючи при собі табельну зброю та набої до неї, відмовившись від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, вчинив військове адміністративне правопорушення передбачене ч.3. ст.172-20 КУпАП (відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду).

Справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП та ч.3 ст.172-20 КУпАП об`єднано за постановою в одне провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити, на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Зазначає, що судом першої інстанції було допущено спрощений підхід до розгляду справи, всебічно не з`ясовано всіх обставин інкримінованого правопорушення. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення та відеозапис, складені з порушенням чинного законодавства, не відповідають критеріям належності і допустимості. Посилається на те, що постанова суду не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки не містить опис обставин, установлених під час розгляду справи часу та місця вчинення правопорушення. Звертає увагу, що відеозапис не відповідає критерію належності, оскільки є порізаним, складається з кількох фрагментів та не є безперервним, що свідчить про те, що відеозапис змінювався, особою, яка копіювала відеозапис на ВМВ диск або поліцейськими не вівся безперервний запис, що ставить під сумнів його автентичність оригіналу та свідчить про неналежність і недопустимість як доказу, оскільки вказує на порушення інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.12.2018 року №1026.

Крім того, зазначені у постанові ознаки сп`яніння не співпадають з тими, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Статтею 245 КУпАП України передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді, зокрема за ч. 1 ст. 130 КУпАП, дотримався зазначених вимог закону.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за викладених в постанові обставин, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених судом першої інстанції доказах, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

За змістом п. п. 2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають в стані сп`яніння.

Відповідно до положень п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У разі невиконання вимог п.2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Не зважаючи на заперечення вини ОСОБА_1 , його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції. Зокрема, даними:

- протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №235821 від 28.05.2022 року, з якого вбачається, що цього ж дня о 00 годині 14 хвилин в м. Хмельницький, по вул. Озерна, 9/2, ОСОБА_1 керував ТЗ Citroen С5, д.н.з. НОМЕР_1 на чорному фоні, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився у лікаря нарколога, що підтверджується висновком №630 від 27.05.2022 року;

- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 27.05.2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від повного обстеження;

- пояснень свідків ОСОБА_3 , Боричева, які підтвердили факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, місцевим судом та судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується відеоматеріалами, наданими працівниками поліції.

З відеозапису вбачається, що працівники поліції за допомогою звукового сигналу зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 виявивши у нього ознаки алкогольного сп`яніння, запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків на місці зупинки транспортного засобу. Від вказаного огляду ОСОБА_1 відмовився, погодився пройти в медичній установі, проте в подальшому, останній, від проходження такого огляду в повному об`ємі відмовився. Надалі ОСОБА_1 працівниками поліції було роз`яснено наслідки його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Досліджений відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, тому відповідні його доводи відхиляються.

Враховуючи досліджені докази, доводи ОСОБА_1 та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП на увагу не заслуговують і відхиляються.

Твердження про те, що у постанові ознаки сп`яніння не співпадають з тими, які вказані у протоколі про адміністративне правопорушення не впливає на суть вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та є очевидною опискою, яка може бути усунена шляхом її виправлення.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 не заперечував відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, у вказаний день, що підтверджує наявність в його діях об`єктивної сторони правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

У матеріалах справи відсутні, стороною захисту під час апеляційного розгляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.

Всі інші доводи, наведені у апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом і захисником, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.

Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом його самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.

Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 294 КУпАП, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2022 року стосовно ОСОБА_1 залишити без зміни, його апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького

апеляційного суду Л.М.Кулеша