Справа№464/4472/24
пр.№ 3/464/1855/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко Олена Валеріївна, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , протоієрей УПЦ Львівська єпархія, -

за ч.1 ст.130 КУАП,

у с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 10 червня 2024 року о 0.17 год по вул.Сихівська, 22 у м.Львові керував автомобілем марки «Опель» номерний знак НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння - 2,25 ‰, чим порушив п.2.9а ПДР України.

При розгляді справи у суді особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не оспорюючи факту керування автомобілем, заперечив свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення з підстав неправомірності зупинки, а відтак відсутності виконання будь-яких вимог поліції.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується професійною правничою допомогою адвоката Коць Є.П., яка згідно з письмовими запереченнями просить закрити справу у зв`язку із недоведеністю вини.

Дослідивши докази по справі, суддя дійшов наступного висновку.

У ст.280 КУАП закріплено обов`язок орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно з п.1 ст.247 КУАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 240/12/17, а за змістом ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За ч.1 ст.130 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції п.2.9а ПДР України.

Учинення ОСОБА_1 правопорушення стверджується зібраними та безпосередньо дослідженими в порядку КУАП доказами у відповідності до ст.251 КУАП, а саме:

протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 815022 від 10 червня 2024 року, що за формою та змістом відповідає вимогам ст.256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення;

результатом тестування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу алкотестера «Драгер» (тест № 1895), яким встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 2,25 ‰;

актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;

відеозаписом з місця події, що мала місце 10 червня 2024 року, де відображено факт керування ОСОБА_1 автомобілем та процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з відповідним результатом, яким підтверджується ознаки алкогольного сп`яніння останнього, де такий ствердив наприкінці відеозапису, що їдуть з вечірки;

рапортом працівника поліції.

Доводи щодо відсутності у правопорушника стану алкогольного сп`яніння спростовуються як даними технічного засобу, так і об`єктивним відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, на яких відображено процедуру такого огляду та ознаки алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів, порушення мови, що визначено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст.ст.8, 23, 31 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення. Поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу.

У ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» регламентовано, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: - запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; - перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Наказом Львівської обласної військової адміністрації від 19 жовтня 2022 року за № 225/22 запроваджено комендантську годину на території Львівської області з 00 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин.

Згідно з п.5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року за № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

У силу приписів ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

З огляду на установлені обставини та відсутність у правопорушника, як ствердив у суді, жодних спеціально виданих перепусток і посвідчень у комендантську годину працівники поліції діяли з дотриманням чинного законодавства, у матеріалах справи відсутні відомості оскарження чи встановлення неправомірної поведінки працівників поліції. Сама по собі незгода водія із причинами зупинки транспортного засобу або не надання працівниками поліції доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не звільняє водія від обов`язку на вимогу правоохоронців у разі необхідності пройти огляд на стан сп`яніння. Зупинення правопорушника о 23.55 год, тобто до початку комендантської години, об`єктивними доказами не підтверджується та в цілому не впливає на склад правопорушення за ч.1 ст.130 КУАП.

Правова позиція Верховного Суду у постанові від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 є нерелевантною до даних правовідносин, адже висловлена не в умовах воєнного стану та без урахуванням відповідної законодавчої бази.

Порушення вимог ст.266 КУАП (відсторонення осіб від керування транспортними засобами, річковими, морськими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (із змінами), не встановлено.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_2 , пасажира автомобіля правопорушника, допитаного за клопотанням захисту, адже такі не мають доказової значимості не зміг пригадати обставини події, адже спав, а коли відбувалось спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції на предмет проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то не чув їх розмови.

Підсумовуючи наведене, надані поліцією докази узгоджуються між собою, є послідовними, у сукупності та взаємозв`язку свідчать про порушення правил дорожнього руху та вини у цьому правопорушника. Сумніватися в достовірності таких доказів немає. Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно дост.247 КУАП, та спростовували даний висновок відсутні.

Заперечення провини правопорушником у вчиненні інкримінованого правопорушення зводяться до власного суб`єктивного тлумачення чинного законодавства та обставин справи, спростовується наведеними вище доказами, розцінюється як спосіб уникнення відповідальності за скоєне та форма захисту.

Відповідно до ст.18 КУАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності (ст.17 КУАП).

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Положеннями КУАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року у справі № 686/5225/17.

Обов`язковими ознаками крайньої необхідності є вчинення дії: 1) з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, 2) якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами, 3) якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази в розумінні вимог ст.251 КУАП, які б доводили, що керування останнім автомобілем у стані алкогольного сп`яніння - 2,25 проміле є виправданим та терміновим у даному конкретному випадку

Лист державної служби України з етнополітики та свободи совісті з проханням надати дозвіл на перетин державного кордону 10 червня 2024 року для священнослужителя Православної Церкви України диякона ОСОБА_3 безумовно не свідчить про обставини крайньої необхідності щодо керування джерелом підвищеної небезпеки із значним показником кількості алкоголю у крові.

Дії правопорушника за ч.1 ст.130 КУАП кваліфіковані вірно, оскільки керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому підлягає адміністративній відповідальності за вчинене.

При вирішенні справи суддя ураховує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, яке з урахуванням положень ст.ст.8,9 Конституції України, а також ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Згідно із ч.1 ст.130 КУАП передбачена відповідальність у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Санкція ч.1 ст.130 КУАП є безальтернативною, а ч.2 ст.33 КУАП не дозволяє при розгляді справ про правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Позбавлення права керування засобами транспорту не може застосовуватись до осіб, які користуються цими засобами в зв`язку з інвалідністю, за винятком випадків керування в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у разі невиконання вимоги поліцейського про зупинку транспортного засобу, залишення на порушення вимог встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, учасниками якої вони є, ухилення від огляду на наявність алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (ст.30 КУАП).

З огляду на викладене вище, на правопорушника слід накласти адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, перешкод для застосування цих стягнень не встановлено.

Аргументи захисту про те, що правопорушник є священнослужителем і військовим капеланом з високими моральними якостями, глибокою вірою та відданістю християнським цінностям з урахуванням його зухвалої та нахабної поведінки з використанням нецензурної лексики під час спілкування з працівниками поліції та погроз у їх бік, що зафіксовано на відеозаписі, спростовую такі; дії ОСОБА_1 за своїм характером мають підвищену суспільну небезпеку, адже становлять загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я учасників дорожнього руху, і не є правовою підставою для непризначення визначених законом обов`язкових стягнень за вчинене правопорушення.

У відповідності дост.40-1 КУАП з правопорушника слід стягнути судовий збір на користь держави. Обставини, які надавали право на звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст.221, 251, 252, 283, 284 КУАП,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору на користь держави.

Реквізити для оплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у Львiв. обл./Львів. обл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38008294, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA 0013001, код класифікації доходів бюджету: 21081300 (у порядку виконавчого провадження: стягувач Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області, адреса: 79005, м.Львів, вул.К.Левицького, 18, ).

Реквізити для оплати судового збору: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106(у порядку виконавчого провадження: стягувач Державна судова адміністрація України, адреса: 01601, м.Київ, вул.Липська, 18/5, ).

У випадку несплати штрафу у п`ятнадцятиденний термін відповідно до вимог ст.ст.307, 308 КУАП з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення пред`являється до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО