Справа №: 333/8012/24
провадження №: 3/398/2104/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

"06" листопада 2024 р. м.Олександрія

Суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Подоляк Я.М., розглянувши матеріали, які надійшли від Олександрійського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградської області стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2024 року о 10 год 15хв ОСОБА_1 в м.Запоріжжя, Комунарський район, вул.Оріхівське шосе, біля будинку №14, керував автомобілем «Audi A6», днз. НОМЕР_1 , при цьому будучи особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.11.2023 року. Правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.1, 2.1 а ПДР, та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.126 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, зі слів його захисника останній наразі проходить військову службу.

Захисник ОСОБА_1 адвокат Бугайченко Т.А. в судовому засіданні подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а саме за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Клопотання обґрунтоване тим, що вина ОСОБА_1 працівниками поліції не доведена та не підтверджена належними доказами. Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 112810, ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування. Разом із тим в провину ОСОБА_1 ставиться порушення п.п 2.1, 2.1 а ПДР. Відповідно до п.п. 2.1, 2.1 а ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Натомість, відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачена ч. 2 ст.126 КУпАП. Вказані обставини свідчать про суперечність обвинувачення, що є самостійною підставою для закриття провадження у справі.

Також на думку захисника, матеріали справи не містять передбачених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» підстав для зупинки транспортного засобу, зупинка водія поліцією «просто так» не є законною, тому водій виконувати вимоги поліції не зобов`язаний. Відповідний правовий висновок містить постанова ВС від 22 липня 2019 року №757/2757/16-а. Також, згідно позицій викладених у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі №686/11314/17, постанові Чернівецького апеляційного суду від 13.10.2022 р. у справі №718/1824/22, якщо зупинка транспортного засобу була безпідставна, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

Крім того, захисник вважає, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження такої кваліфікуючої ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як повторність правопорушення. Зокрема, до матеріалів справи додано лише витяг з бази даних правоохоронних органів «АРМОР» про те, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП із застосуванням стягнення у розмірі 20 400 грн, та про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 07.11.2023 року за ч.2 ст. 130 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 роки. Проте, вказаний витяг в розумінні положень ст. 251 КУпАП не можна визнати документом, як джерело доказів, оскільки він не є з урахуванням вимог п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003) саме належним чином засвідченою копією постанови, про притягнення особи до адміністративної відповідальності, із зазначенням даних про набрання законної сили чи її оскарження. З вказаного витягу не можливо встановити, чи вказана постанова була вручена особі, стосовно якої вона складена, не зазначено в ньому і докази на підтвердження вчинення правопорушення. Крім того, з вказаного витягу не можливо зробити висновок про те, чи було відомо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 та за ч.2 ст. 130 КУпАП. Із наявної у матеріалах справи копії постанови від 16.09.2023 року також не вбачається, що вона набрала законної сили та може бути покладена в основу обвинувачення. При цьому, постанова суду від 07.11.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності із застосуванням стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом на 3 роки, із відміткою про набрання нею законної сили у справі також відсутня. З доданого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису також неможливо зробити висновок про те, що ОСОБА_1 було відомо про те, що 16.09.2023 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а 07.11.2023 року - за ч.2 ст. 130 КУпАП.

При цьому, суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП, передбачає усвідомлення правопорушником того, що він повторно, після притягнення його до адміністративної відповідальності, протягом року вчиняє аналогічне правопорушення (керування транспортним засобом при відсутності у нього права на це). Тому, недоведеність цієї обставини вказує на відсутність складу правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 126 КУпАП

Отже, на думку захисника, враховуючи, що відповідно до презумпції невинуватості, яка закріплена у ст. 62 Конституції України, недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, вважає, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, як і його вина у вчиненні цього правопорушення, не доведені, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав відсутності у діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення.

Захисник вказане клопотання підтримала, крім того зазначила, що на відеозаписі відсутній факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу, яким нібито керував ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення захисника ОСОБА_1 адвоката Бугайченко Т.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 2.1 ПДР України визначені обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів

Підпунктом «а» пункту 2.1 ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Захисник у своєму клопотанні про закриття провадження у справі зазначає, що зупинка транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 була безпідставна, а тому всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, і всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.

Проте суд не може погодитись з такими твердженнями захисника з огляду на наступне.

Так, відповідно до досліджених в судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 112810 та запису, розміщеного на DVD-диску, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, та поданий як доказ у адміністративній справі, зафіксовано, що транспортний засіб «Audi A6»днз. НОМЕР_1 було зупинено на мобільному блокпосту у м. Запоріжжя. Факт керування транспортним засобом самим ОСОБА_1 не заперечувався.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває до цього часу.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень

Питання розміщення блокпостів і здійснення заходів контролю на блокпостах врегульовані нормами Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1455 (надалі Порядок №1455).

Відповідно до пункту 3 Порядок №1455 блокпост - посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно з підпунктом 1 пункту 20 Порядку № 1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.

Пунктом 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021р. № 1456 (надалі Порядок №1456) визначено перелік підстав для зупинки транспортного засобу уповноваженою особою, серед яких порушення Правил ПДР та інші, аналогічні тим, які вказані у статті 35 Закону «Про Національну поліцію», а також інші підстави, що безпосередньо пов`язані з воєнним станом. Зокрема, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Пунктом 5 Порядку № 1456 визначено, що право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

У зв`язку з введенням з 24.02.2022 року Указом Президента України «Про ведення воєнного стану» №64/2022 воєнного стану на території України, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції (п. 5 Порядку № 1456).

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 було зупинено на мобільному блокпосту у відповідності до п.7 ч.1 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію» та затверджених у період воєнного стану в державі Порядків №1455 та №1456.

Суд вважає, що зупинка транспортного засобу особи яка притягується до адміністративної відповідальності була правомірною та передбачена п.10 Порядку №1456, п.20 Порядку №1455, а також наявний у поліцейського статус уповноваженої особи Національної поліції в розумінні п.5 Порядку №1456, який надає право оглядати транспортні засоби, перевіряти документи визначені законодавством, а у разі виявлення якихось правопорушень, реагувати на них відповідно до своїх службових обов`язків.

Таким чином, суд вважає, що вимога інспектора щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, є правомірною.

Щодо посилань захисника на відсутність доказів обізнаності ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, а отже відсутності суб`єктивної сторони правопорушення, тобто усвідомлення правопорушником того, що він повторно, після притягнення його до адміністративної відповідальності, протягом року вчиняє аналогічне правопорушення, то вони спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному від 16.09.2023 року серія ЕАТ №7751470. Так, згідно вказаної постанови ОСОБА_1 визнано винним за ч.4 ст.126 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.03.2023 року, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. Вказану постанову було складено працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу, а отже в присутності водія, особу якого було встановлено за паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , про що зазначено у п.4 вказаної постанови, що свідчить про його обізнаність про її складання.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, також підтверджується витягом з архіву правопорушень бази «АРМОР», який містить дані про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності: 29.03.2023 року - за ч.5 ст.126, ч.1 ст.130 КУпАП; 16.09.2023 року - за ч.4 ст.126 КУпАП; 05.10.2023 року - за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП; 07.11.2023 року - за ч.2 ст.130 КУпАП.

Доказів оскарження/скасування вказаних рішень суду не надано.

Також слід зазначити, що під час дослідження в судовому засіданні відеозапису, який є додатком до протоколу про адміністративне правопорушення, та поданий як доказ у адміністративній справі, зафіксовано, що під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 , працівниками поліції було оголошено в його присутності відомостей, наявних в їх базі, стосовно позбавлення його права керування транспортними засобами, на що ОСОБА_1 , жодних заперечень не висловлював, та навіть зазначив, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з керуванням транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а також, що наразі він наркотичні засоби вже не вживає. Вказане свідчить про його обізнаність про те, що він є особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Крім того, як вбачається з вказаного запису, ОСОБА_1 працівникам поліції свого посвідчення водія так і не надав, оскільки згідно довідки відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту Патрульної поліції, посвідчення водія серія НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 здане на зберігання, що і є порушенням підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України.

У зв`язку з зазначеним суддя відноситься критично до посилань захисника на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки його вина повністю підтверджується матеріалами справи, та вважає, це обраним способом захисту з метою ухилитися від встановленої відповідальності.

Ураховуючи вищевикладене, суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, ч.5 ст. 126 КУпАП - повторне протягом року керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер та ступінь вчиненого адміністративного правопорушення, дані про особу порушника, який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено.

Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП не встановлено, строк притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися.

Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Порушення ч.5 ст.126 КУпАП тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.

З огляду на викладене, суд вважає доцільним застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років.

При призначення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд керується правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20, де зазначено, що правова природа додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не зводиться виключно до вилучення посвідчення водія та не вичерпується такою дією, а застосовується на певний період, тривалість якого визначається судом відповідно до санкції відповідної частини статей і полягає у забороні керувати транспортними засобами.

Крім того, приймаючи до уваги, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення автомобіль марки «Audi A6», днз. НОМЕР_1 , належить PLEWKA JOZEF, тобто ОСОБА_1 не являється його власником, суддя вважає за необхідне призначити адміністративне стягнення без оплатного вилучення транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 40-1 КУпАП, п.5 ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605 грн 60 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.5 ст.126, ст.ст.283,284,294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2400 (двох тисяч чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів строком на 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60коп.

Реквізити для сплати штрафу, назва платежу: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; номер рахунку UA0011001; отримувач коштів: ГУК у Кіров.обл./Кіров.обл./21081300, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 21081300; призначення платежу *; 121; код платника; ПІБ адмінштраф.

Реквізити для сплати судового збору Назва платежу: Сплата судового збору за рішенням суду про стягнення судового збору на користь держави; № рахунку: UA0026001; Назва одержувача коштів: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Роз`яснити правопорушнику, що у разі несплати штрафу у встановлений ст. 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення строк, постанова буде направлена для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем його проживання. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення відповідно до вимог ст. 308 Кодексу України про адміністративне правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу; витрати на облік зазначених правопорушень.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області.

Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом 3-х місяців.

Суддя Яна Миколаївна ПОДОЛЯК