Справа № 449/1673/23 Головуючий у 1 інстанції: Савчак А.В.
Провадження № 33/811/803/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Андієвської Наталії Любомирівни, свідка ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_1 , 17 грудня 2023 року, близько 01 год. 20 хв., у с. Чемеринці, керував транспортним засобом марки «Dacia» номерний знак НОМЕР_1 , із явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови), від проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Окрім того, ОСОБА_1 подав клопотання в якому просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, оскільки про час та місце розгляду справи його не повідомляли належним чином, участі в розгляді справи він не приймав, копію постанови отримав 7 травня 2024 року.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що постанова місцевого суду є незаконною, прийнятою із порушення норм матеріального та процесуального права.

Наголошує, що місцевим судом його не було повідомлено про час та місце розгляду справи.

Повідомляє, що на момент прибуття працівників поліції він не керував транспортним засобом, не перебував на місці водія, автомобіль був припаркований на прилеглій до дороги території.

Звертає увагу, що в автомобілі були інші особи, зокрема один з яких виконував функції водія та втік із місця події, оскільки не мав документів для пересування в період дії комендантської години.

Зазначає, що не заперечував факту перебування в стані алкогольного сп`яніння, а від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, оскільки не виконував функції водія, а лише перебував у автомобілі.

Повідомляє, що на місці події були також присутні свідки проте їхні дані не відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та в матеріалах справи відсутні їх пояснення.

Наголошує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи не є безперервним, не містить доказів керування транспортним засобом.

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції не приймав участі, копію постанови отримав 7 травня 2024 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_2 повідомив, що він перебував в автомобілі на задньому пасажирському сидінні, ОСОБА_1 перебував на передньому пасажирському сидінні та після прибуття працівників поліції сів за кермо автомобіля, зайнявши місце водія, який втік з місця події, оскільки не мав перепустки для пересування в період дії комендантської години, після чого відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, покази свідка ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №665779 від 17 грудня 2023 року (а.с. 4), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Dacia Logan» р.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - відмовився;

- інформацією з акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 2,) згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано йому пройти огляд за допомогою приладу «Драгер 6810»;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), з якого встановлено, що у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим запропоновано йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено в судовому засіданні, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу, поблизу зупинки громадського транспорту, розміщення пасажирів в автомобілі (зокрема на передньому сидінні поруч з водієм знаходилася жінка) та їх дії (пасажири, які перебували на задньому сидіннях автомобіля, після зупинки транспортного засобу, покину салон) опитування ОСОБА_1 , який перебував за кермом автомобіля та виконував функції водія, під час якого працівниками поліції йому було повідомлено причину зупинки, ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота), запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події та в медичному закладі. Водій ОСОБА_1 зазначав, що вживав алкоголь (200 грам), відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі, працівниками поліції роз`яснено водію наслідки відмови від проходження огляду та повідомлено, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не приймає до уваги показів свідка ОСОБА_2 , оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який описаний вище за текстом.

Доводи апелянта, що на момент прибуття працівників поліції він не керував транспортним засобом, не перебував на місці водія, автомобіль був припаркований на прилеглій до дороги території, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються відеозаписами з автомобіля працівників поліції, на якому зафіксовано рух та зупинку автомобіля під керуванням ОСОБА_1 .

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Як вбачається з відеозапису долученого до матеріалів справи, транспортний засобом «Dacia Logan» р.н.з. НОМЕР_1 , був із увімкненим двигуном та фарами, знаходиться в робочому стані, рухався, ОСОБА_1 виконував функції водія, а на місці для пасажира знаходилася невідома жінка.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду аргументи апелянта, що у автомобілі були інші особи, зокрема один з яких виконував функції водія та втік із місця події, оскільки не мав документів для пересування в період дії комендантської години, так як з відеозапису вбачається, що автомобіль залишили лише пасажири, які перебували на задньому сидінні транспортного засобу, на момент зупинки працівниками поліції автомобіля марки «Dacia Logan» р.н.з. НОМЕР_1 , а сам ОСОБА_1 виконував функції водія, з відеозапису не вбачається, що автомобілем керувала інша особа.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення від 17 грудня 2023 року, а саме опитування водія, пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі та його відмову від проходження такого огляду, окрім того зупинку транспортного засобу за кермом якого перебував ОСОБА_1 .

Що стосується аргументів апелянта, що працівниками поліції не зафіксовано анкетних даних свідків, які були на місці події, не відібрано в них пояснень, щодо події, то такі апеляційним судом розцінюються критично, оскільки вони мають формальний характер та не впливають на кваліфікацію дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, окрім того, апеляційний суд зазначає, що працівниками поліції не залучалися свідки для складання протоколу про адміністративне правопорушення, а здійснювалася відео фіксація відповідно до вимог ст. 266 КУпАП.

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року.

Постанову Перемишлянського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.