Справа № 454/729/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 33/811/734/24 Доповідач: Стельмах І. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі:

судді Стельмаха І.О.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

потерпілої ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в :

Постановою судді Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 170 (сто сімдесят) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 (шістсот п`ять) грн. 60коп. судового збору.

ОСОБА_1 визнана винною у тому, що вона 16.02.2024 о 16.00год. в АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме кричала до неї та ображала нецензурними словами.

На постанову судді Горячова Н.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови, постанову судді скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначає, що повний текст оскаржуваної постанови вона отримала 16 квітня 2024 року у суді.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що жодного психологічного насильства щодо матері не вчиняла, а між ними відбувся звичайний побутовий конфлікт.

Пояснює, що між нею та мамою має місце несумісність інтересів щодо поділу спадкового майна після смерті її батька, у зв`язку з чим виникають суперечки, які іноді переростають у словесні конфлікти, про що вона пояснювала поліцейським під час складання ними протоколу.

Стверджує, що мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3 , які проживають у будинку, чинять перешкоди у користуванні її часткою майна (1/3 будинку, яку вона офіційно оформила після смерті батька). Саме з цього приводу відбувся конфлікт 16.02.2024, під час якого мама не впускала її до хати, лаялася та ображала її. А вона лише відстоювала своє законне право на користування майном.

Зазначає, що жодного тиску на маму не чинила, а лише відстоювала свої законні позиції та обґрунтовувала їх, та що саме вона зателефонувала у поліцію, оскільки їй не давали забрати з будинку свої речі та документи.

Звертає увагу, що пояснення її брата ОСОБА_3 , наведені у постанові не підтверджують, а навпаки, спростовують факт вчинення нею будь-якого домашнього насильства.

Вказує, що факти протиправної поведінки з боку мами мали місце і раніше, про що свідчать талони-повідомлення щодо реєстрації її звернень до Сокальського ВП №2 Червоноградського РВП ГУНП у Львівські області.

Наголошує, що у матеріалах справи немає доказів її протиправної поведінки.

Окрім цього, зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення складався без її участі, і такий ні нею, ні понятими, ні свідками не підписувався.

Щодо припису про заборону їй у будь-який спосіб контактувати з матір`ю нею повністю виконаний, а тому не може бути доказом та підставою для притягнення її за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, звертає увагу, що такий припис фактично означає заборону користуватися належним їй майном, оскільки вхід у будинок спільний.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу, вважає постанову суду законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Проте, суддею першої інстанції цих вимог закону в повній мірі дотримано не було, внаслідок чого суддя дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення тягне за собою юридичну відповідальність.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Нормами наведеного закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

У даному випадку протокол щодо ОСОБА_1 складено без врахування вимог закону.

Так, у протоколі серії ВАД № 554250 від 13 лютого 2024 року зазначено, що ОСОБА_1 16.02.2024 о 16:00 год. за адресою АДРЕСА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме кричала до неї та ображала нецензурними словами.

При цьому не конкретизовано у чому полягало психологічне насильство та яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна, хоча це прямо випливає з диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Отже, насильство в сім`ї, у розумінні ст. 173-2 КУпАП, є адміністративним правопорушенням, з матеріальним складом, оскільки він потребує наявності не тільки певного діяння, але й спричинення або загрози завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Разом з тим, при прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_1 суддя першої інстанції не звернув уваги на належність та допустимість доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства.

У протоколі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не розкрито об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Натомість у протоколі зазначено, що ОСОБА_1 вчинила психологічне домашнє насильство.

З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, постанову судді скасувати, а справу закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Керуючись п.1 ст. 247, ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Сокальського районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя

Львівського апеляційного суду І.О. Стельмах