справа №357/4306/24 головуючий у суді І інстанції Дубановська І.Д.
провадження №33/824/5017/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, якою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №332023 від 08 березня 2024 року), та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 03 жовтня 2024 року подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року та закрити провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам щодо відсутності порушень нею вимог Правил дорожнього руху.

Звернула увагу, що на виконання абз. 2 п. 10.4 ПДР України, з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, дала дорогу зустрічним транспортним засобам, та переконалася, що попереду відсутні транспортні засоби, які б виконували розворот та почала завершувати маневр, але в цей час відчула сильний удар в ліву сторону своєї машини. Зазначала, що вона вже завершувала маневр та не була зобов`язана переконуватися у руху транспортних засобів позаду по зустрічній смузі.

До того ж, зауважувала, що суддя не дослідила відеозапис наданий апелянтом на підтвердження виконання нею вимог ПДР.

Суд не дослідив, що ОСОБА_1 розпочала маневр до того, як інший учасник ДТП ОСОБА_2 виїхав на зустрічну смугу.

Вважає, що суддя не мала права вирішувати питання її винуватості, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП чітко передбачає, що закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, виключає подальше провадження у справі на будь-якій стадії.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_3 - адвокат Капустін Віталій Володимирович заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи постанову місцевого суду законною та обгрунтованою.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №332023 від 08 березня 2024 року, 08 березня 2024 року о 18 год 10 хв в Білоцерківському районі, а/д Р-04 115 км, водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну та під час виконання маневру, а саме повороту ліворуч, не переконавшись у безпеці маневру скоїла зіткнення з транспортним засобом Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався позаду в попутному напрямку та здійснював маневр обгону, в наслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушила вимоги п.2.3 «б», 10.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП..

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п. 2.3б та 10.1 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, оскільки вважає правильним висновок суду першої інстанції, що наявні фактичні обставини встановлені у справі достовірно підтверджують те, що ОСОБА_1 порушила вимоги 2.3.б та 10.1 Правил дорожнього руху України, виходячи з наступного.

Статтею 124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Отже, суд під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України повинен встановити, чи була дорожньо-транспортна подія, чи були отримані пошкодження транспортними засобами, діями якої особи завдано цієї шкоди, а також, які положення правил дорожнього руху було порушено вказаною особою.

В даному провадженні суд перевіряє: чи мала місце дорожньо-транспортна подія, чи порушила особа, яка притягується до адміністративної відповідальності правила дорожнього руху, та чи є причинно-наслідковий зв`язок між порушенням правил дорожнього руху та дорожньо-транспортною подією.

Згідно з п. 1.1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язанні знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пункт 1 ПДР України визначає безпечний інтервал як відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.

Згідно з п. 2.3.б Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до положень ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях, у тому числі для визначення розміру майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, а також суми грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, які підлягатимуть конфіскації. Експерт зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і дати об`єктивний висновок у поставлених перед ним питаннях. Експерт має право знайомитися з матеріалами справи, що стосуються предмета експертизи, заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку; з дозволу органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, ставити особі, яка притягається до відповідальності, потерпілому, свідкам запитання, що стосуються предмета експертизи; бути присутнім при розгляді справи.

Згідно п. 24 Постанови Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року №14 звертається увага судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статях 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз.

У цій справі за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_3 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року призначено судову автотехнічну (інженерно-технічну) експертизу.

Висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 21 серпня 2024 року №5719/24-52, згідно з яким:

- в даній дорожній ситуації та з технічної точки зору, водій автомобіля Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР України;

- в дорожній обстановці, що склалася водій автомобіля Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3. і 12.6.ґ) ПДР України;

- відсутність факторів технічного характеру, які могли б перешкоджати водію ОСОБА_4 уникнути зіткнення свідчать про невідповідність дій водія автомобіля Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимогам п. 10.1 ПДР України, які й знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди;

- з технічної точки зору, в діях водія автомобіля Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б перебували у причиному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається.

За умови руху автомобіля Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , на даній ділянці дороги із швидкістю 100 км/год в діях водія ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.6.ґ) ПДР України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Крім того, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП підтверджується іншими матеріалами адміністративної справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №332023 від 08 березня 2024 року; тестом приладу Drager Alcotest 6810 відносно ОСОБА_5 від 08 березня 2024 року, згідно якого результат тесту 0,00%; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 08 березня 2024 року, згідно з якими вона пояснила, що «08 березня 2024 року близько 18 год 10 хв рухаючись в напрямку м. Біла Церква на автомобілі Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , за 100 м до запланованого повороту до кафе «Бочка» включила лівий поворот, переконавшись в тому, що спереду та ззаду не має перешкод (автотранспорту) здійснила поворот на ліво. Та при здійсненні повороту автомобіль Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , який рухався позаду, різко здійснив обгін, в результаті здійснив ДТП з Toyota Prius, авто відлетіло в кювет, вона з чоловіком зазнала забоїв, авто не може самостійно рухатися. Написано власноруч»; схемою місця ДТП, яка сталася 08 березня 2024 року о 18 год 10 хв Білоцерківський район, а/д Р-04 115 км + 400 м. Назви об`єктів, зображених на схемі: Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , місце зіткнення, кілометровий стовпчик 116 км. Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , отримав пошкодження переднього бамперу, переднього правого крила, капоту. Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , отримав пошкодження всієї лівої частини кузова, обох дзеркал, переднього правого колесу; письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 08 березня 2024 року, згідно з якими він пояснив, що «їхав з Шкарівки в м. Біла Церква, йшла тягучка він пішов на обгін, перед ним, коли він вже обганяв по зустрічній смугі, різко виїхала машина в ліву смугу по якій він вже рухався і сталося зіткнення з транспортним засобом Тойота Пріус. В результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, швидкої медичної допомоги не потребуємо. Записано власноруч»; копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 230507 від 08 березня 2024 року відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП, згідно якого зазначена така суть адміністративного правопорушення: 08 березня 2024 року о 18 год 10 хв на а/д Р-04 115 км водій ОСОБА_2 під час керування автомобілем Toyota Land Cruiser, н.з. НОМЕР_2 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та перед початком виконання маневру обгону не переконався що смуга зустрічного руху на яку він буде виїжджати вільна від транспортних засобів на достатній для цього відстані, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку та виконував маневру повороту ліворуч, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальні збитки, чим порушив вимоги п. 2.3 «б», 14.2 «в» Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП»; USB-флеш-накопичувачем з відеозаписом моменту ДТП; копіями фото пошкоджень транспортного засобу Toyota Prius, н.з. НОМЕР_1 , та ділянки місця ДТП, з розташуванням дорожніх стовчиків.

Отже, оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 порушень вимог пункту 2.3.б та 10.1 Правил дорожнього руху України, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оскільки водія іншого автомобіля, який потрапив у ДТП притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення ним ПДР, а тому у її діях відсутнє порушення ПДР, оскільки наявність вини у діях водія ОСОБА_2 не виключає наявність порушення ПДР апелянтом та вини у діях апелянта щодо скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно зі ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства, є забезпечення доведеності вини.

Статтею 280 КУпАП встановлено обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення, поміж іншого, і чи винна дана особа в його вчиненні. При цьому норм щодо відсутності у суду повноважень на встановлення обставин щодо вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі винесення постанови про закриття провадження за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вказаний Кодекс не містить.

Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто, для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Отже, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, районний суд не мав права встановлювати наявність або відсутність вини особи відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення апеляційним судом не встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, апеляційний суд не встановивши підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивованою, дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №332023 від 08 березня 2024 року), та закрито провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Суддя: Р.В. Березовенко