ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/470/24Головуючий у 1-й інстанції Сіянко В.М.
Провадження № 33/817/421/24 Доповідач - Тиха І.М.
Категорія - ч.1 ст.173-2 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Тиха І.М.

за участю ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року щодо неї за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією постановою ОСОБА_1 визнано винуватою за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно із постановою суду, 30 березня 2024 року о 18:20 годині за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що текст судового рішення нею було отримано 09 травня 2024 року та лише з цього часу вона могла ознайомитись з мотивами прийнятого рішення та подати апеляційну скаргу; постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Також просить скасувати рішення суду в частині стягнення із неї судового збору посилаючись на те, що вона є інвалідом 2 групи.

Вказує, що вона не вчиняла домашнього насильство стосовно свого чоловіка посилаючись на те, що між ними відбулась сварка на побутовому рівні у зв"язку з тим, що він не дає їй коштів. Стверджує, що чоловік, так як і вона, перебували в цей час в стані алкогольного сп`яніння. Вважає що безпідставно стягнув з неї судовий збір суд оскільки вона є особою з інвалідністю 2 групи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала скаргу з викладених у ній мотивів, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження слід задовольнити, визнати поважною причину його пропуску, оскільки про судове рішення ОСОБА_1 дізналась 09 травня 2024 року під час ознайомлення із матеріалами справи та після з"ясування його мотивів цього ж дня звернулась із апеляційною скаргою.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вищезазначених вимог судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Відповідно до диспозиції ст. 173-2 ч. 1 КУпАП правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закону) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст. 1 зазначеного Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно ст. 3 даного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП( вчинення домашнього психологічного характеру , внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого) є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, а саме:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №312518 від 30 березня 2024 року, відповідно до якого 30 березня 2024 року о 18:20 годині за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно свого чоловіка ОСОБА_2 , висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30 березня 2024 року, в якій вказано, що 30 березня 2024 року о 18 год. 20 хв. ОСОБА_1 вчинила відносно свого чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство пихологічного характеру, а саме: кричала, виражалась нецензурними словами на його адресу та виганяла з квартири;

- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 30 березня 2024 року, з яких вбачається, що 30 березня 2024 року він перебував по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 . Близько 18 год. 20 хв. повернулась його дружина ОСОБА_1 , яка перебувала в нетверезому стані та почала вчиняти щодо нього домашнє насильство психологічного характеру, а саме: кричала, виражалась нецензурними словами на його адресу, виганяла його з квартири. Вказує, що жодних протиправних дій відносно своє дружини не вчиняв;

- письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 30 березня 2024 року.

Вказані докази суд вірно визнав належними та допустимими та такими що в сукупності і взаємзв"язку підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення нічим не підтверджені та спростовуються наведеними вище доказами.

Посилання апелянта на те, що її чоловік ОСОБА_2 також перебував стані алкогольного сп`яніння є голослівними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували даний факт.

Проте, вважаю що судом першої інстанції в порушення вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» безпідставно стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 коп. судового збору.

Положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначають, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Як убачається із матеріалів даної справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 25), а тому вона підлягає звільненню від судового збору.

За таких обставин, постанова суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП підлягає зміні в частині вирішення питання щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИЛА:

Строк на апеляційне оскарження поновити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП змінити та виключити з рішення суду вказівку щодо стягнення з неї судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. на користь держави.

Звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору.

В іншій частині постанову судді першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя