П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м. Київ

Справа №359/6796/24

Апеляційне провадження №33/824/4637/2024

Київський апеляційний суд в складі судді Соколової В.В., за участі секретаря Федорчук Я.С., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року за матеріалами, які надійшли від Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль НПУ ДПП УПП у Київській області про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №101279 від 23 червня 2024 року, 23 червня 2024 року, о 02.00 год в м. Бориспіль 35 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ 1103, д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу газоаналізатор «Драгер» із згоди водія на місці зупинки. Результат огляду позитивний 1.91 проміле. Огляд фіксувався на бодікамеру 475241, 475676. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.9 а ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєні правопорушення передбаченого ч.1ст.130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь державного бюджету України.

Розстрочено виконання постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у частині накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн на десять місяців по 1700,00 грн кожного місяця починаючи з вересня 2024 року.

Постанова суду мотивована тим, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП повністю підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Не погодився із вказаною постановою ОСОБА_1 , його захисником - адвокатом Лашутіним С.О. подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що адміністративне стягнення у вигляді штрафу, якому ОСОБА_1 піддано постановою суду від 27 серпня 2024 року відповідає вимогам законодавства, але додаткове стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік навпаки, суворе та не відповідає матеріалах та обставинам справи. Суд не обгрунтував обрання виду додаткового стягнення. В свою чергу, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП притягується вперше, обставини, які могли б бути визнані судом як такі, що обтяжують його відповідальність, у справі відсутні, його протиправні дії не завдали будь-якої шкоди іншим особам, а також не спричинили істотної шкоди громадським чи державним інтересам, свою вину він визнає повністю, розкаюється у вчиненому і зробив для себе висновки про неможливість допущення ним аналогічних порушень у майбутньому.

Захисник також зазначає, що ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей та на утримання однієї дитини сплачує аліменти. Керування транспортним засобом на даний час, а саме таксі, є єдиним джерелом доходу, а позбавлення такого доходу може потягнути за собою кримінальну відповідальність за несплату аліментів.

Також ОСОБА_1 було вручено повістку до ТЦК з метою призову на військову службу на посаду водія-механіка, у зв`язку з чим йому необхідно мати посвідчення водія.

Захисник також зазначає, що судом першої інстанції не було залучено прокурора, як сторону обвинувачення, а цю функцію покладено на себе, чим порушено змагальність процесу та об`єктивність розгляду справи.

На підставі викладеного, просить постанову суду першої інстанції змінити, застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч.1 ст.130 КУпАп у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн без позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік.

В судому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 та його захисник - адвокат Лашутіним С.О. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просили її задовольнити.

Перш за все, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року оскаржується особою, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 лише в частині застосування до останнього адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, а саме позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік, в іншій частині, зокрема, в частині визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не оскаржується, а том перегляду в цій частині не підлягає.

Перевіряючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із ст. 25 КУпАП, оплатне вилучення, конфіскація предметів та позбавлення права керування транспортними засобами можуть застосовуватися як основні, так і додаткові адміністративні стягнення; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю - тільки як додаткове; інші адміністративні стягнення, зазначені в частині першій статті 24 цього Кодексу, можуть застосовуватися тільки як основні.

За одне адміністративне правопорушення може бути накладено основне або основне і додаткове стягнення.

Частиною 1 ст. 33 КУпАП визначено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною, передбачає один вид стягнення - накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

При цьому, у даному випадку, загальні засади призначення адміністративного стягнення, визначені ч. 1 ст. 33 КУпАП, не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки передбачено накладення стягнення у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Тобто у цій справі, з огляду на встановлену законодавством безальтернативну санкцію за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.

При цьому, дана категорія правопорушень вчиняється водіями тільки навмисно, вчинене відноситься до грубого порушення, а водій не може не розуміти загрози для оточуючих внаслідок власної поведінки.

Отже, суд не вправі, при визнанні особи винуватою за ч. 1 ст. 130 КУпАП, призначити інше покарання, ніж передбачене санкцією, або накласти адміністративне стягнення більш м`яке, ніж передбачено законом, оскільки вказане не передбачено законодавством про адміністративні правопорушення.

Наведені вище вимоги судом першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі, оскільки застосоване щодо нього стягнення повністю відповідає санкції статті інкримінованого йому правопорушення, та є єдиним і безальтернативним видом стягнення.

Відомості наведені в апеляційній скарзі стосовно особи ОСОБА_1 , як то визнання провини, та інші особисті обставини, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог з урахуванням встановленої законодавцем санкції, характеру вчиненого діяння та суспільної небезпеки правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом порушено принцип безсторонності, оскільки до участі у справі не було залучено сторону обвинувачення - прокурора, а відтак, суд перебрав ці повноваження на себе, то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи, з огляду на таке.

Згідно з ч.5 ст.7 КУпАП прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Положення ч.5 ст.7, ч.1 ст.287 КУпАП кореспондують з положеннями Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими однією із функцій прокуратури є нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру»).

Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ч.1 ст.130 КУпАП не передбачає обмеженням особистої свободи громадян й відповідно обов`язкової участі прокурора у розгляді даної справи.

Відповідно до ст.250 КУпАП участь прокурора є обов`язковою у розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 1724- 1729, 1729-2 цього Кодексу.

За положеннями ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час розгляду цієї справи законом не передбачена обов`язкова участь прокурора у справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, тому апеляційний суд не вбачає з боку суду першої інстанції жодних процесуальних порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП. Суд діяв у межах своїх повноважень, виконуючи вимоги ст.245 КУпАП щодо своєчасного повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та вирішення її у точній відповідності з законом.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для зміни постанови суду першої інстанції, як про це йдеться в апеляційній скарзі, відсутні, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, оскарженню не підлягає.

Суддя: Соколова В.В.