Провадження номер 3/741/1308/24
Єдиний унікальний номер 741/2273/24
ПОСТАНОВА

іменем України

07 листопада 2024 року м. Носівка

Суддя Носівського районного суду Чернігівської області Крупина Анатолій Олександрович розглянувши матеріали, що надійшли з ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського управління поліції ГУНП в Чернігівській області (протокол серії ВАВ № 049032 від 31 жовтня 2024 року) щодо притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює інженером ВТВ ТОВ «Газорозподільчі мережі України», раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До провадженні судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. 04 листопада 2024 року надійшла справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП, відносно ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, роблю висновок про необхідність заявити самовідвід від участі в розгляді цієї справи, оскільки існують обставини, які можуть викликати сумніви в неупередженості мене як судді під час розгляду даної справи.

Як убачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП, а саме, що вона 28 квітня 2023 року близько 13 год 35 хв, перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «Фора» за адресою: м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області, вул. Центральна, 39, таємно викрала 3,12 кг свинячого битку без кістки охолодженого вартістю 231 грн 31 коп. за один кілограм та 2,23 кг курячої тушки патраної охолодженої вартістю 81 грн 90 коп. за один кілограм, на загальну суму 904 грн 33 коп.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області до суду надано як докази: ухвалу Носівського районного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 741/430/24 про закриття кримінального провадження № 0000647 від 19 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, якою кримінальне провадження було закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння; ухвалу від 10 жовтня 2024 року про виправлення описки; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000647 від 19 травня 2024 року; заяву керуючого магазином № 235 ТОВ «Фора» від 10 квітня 2023 року; протокол огляду від 02 грудня 2023 року; протокол перегляду відеозапису від 01 грудня 2023 року; висновок експерта від 16 червня 2023 року № СЕ-19/125-23/6402-ТВ; висновок експерта від 18 грудня 2023 року № СЕ-19/125-23/13747-ТВ; протокол огляду предмета від 08 грудня 2023 року (CD-R диску, який був вилучений в АТ «Універсалбанк»); протокол огляду предмета від 08 грудня 2023 року (CD-R диску, який був вилучений в АТ «Універсалбанк»); повідомлення про підозру ОСОБА_1 від 25 грудня 2023 року; копію паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 ; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000647 від 19 травня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з цим, саме суддя Крупина А.О. як головуючий у справі № 741/430/24 розглядав указане вище кримінальне провадження та постановляв ухвали від 26 вересня 2024 року та 10 жовтня 2024 року, а матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, було направлено до органу Національної поліції України для складання, за наявності для цього підстав, матеріалів про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Необхідно констатувати, що у межах справи про адміністративне правопорушення № 741/2273/24 будуть досліджуватися такі ж самі докази та обставини, які вже досліджувалися суддею Крупиною А.О. у кримінальній справі № 741/430/24 і щодо яких суддя сформував своє особисте ставлення та визначив свою внутрішню позицію.

Звідси слідує, що сторона захисту не може розраховувати на об`єктивний, неупереджений розгляд справи № 741/2273/24 з боку судді Крупини А.О.

Так, у разі винесення суддею Крупиною А.О. щодо ОСОБА_1 постанови у даній справі про адміністративне правопорушення зазначена обставина безумовно викличе (або буде викликати) у стороннього спостерігача сумнів у небезстронності та неупередженості мене як судді, адже заздалегідь може скластися враження, що суддя несправедливо розглянув і вирішив судову справу відповідно до закону без дотриманням засад і правил судочинства. Указане підриватиме видимість справедливого судового розгляду та може вплинути на громадську думку щодо результату розгляду справи, що може висвітлити суддю у необ`єктивному ракурсі.

У Кодексі України про адміністративне правопорушення відсутня норма, яка б передбачала відвід (самовідвід) судді. Проте згідно з вимогами ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Так, положеннями ст. ст. 75, 76 КПК України визначено підстави відводу щодо слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У зв`язку із цим суддя звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Білух проти України», заява №33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, як вбачається вищевикладеного, при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною.

Поряд із цим, суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

У рішенні у справі «Рудніченко проти України» від 11 липня 2013 року ЄСПЛ констатував, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність безсторонності суду першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок заявнику. ЄСПЛ зауважив, що суддя одноособово визнала заявника винним, раніше розглядала по суті справу про обвинувачення іншої особи, в межах якої вона виразила своє ставлення щодо участі та ролей іншої особи та заявника, зазначивши, серед іншого, що вони діяли за попередньою змовою та що заявникові належала ініціатива. Суддя сама вказала на вищезазначені обставини як на причину своєї заяви про самовідвід, у задоволенні якої, тим не менше, було відмовлено з формальної причини, яка полягала в тому, що відвід цієї судді не був необхідним згідно з відповідним законодавством.

ЄСПЛ погодився з тим, що ця ситуація могла спричинити появу у заявника об`єктивно обумовленого внутрішнього сумніву щодо безсторонності цієї судді. ЄСПЛ вважає, що сам факт того, що справа заявника розглядалася суддею, яка сама мала сумніви щодо своєї безсторонності у цій справі, підриває видимість справедливого судового розгляду.

Згідно з коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням V з`їзду суддів України 24 жовтня 2002 року (у редакції, затвердженій XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року), затвердженим рішенням Ради суддів України № 1 від 04 лютого 2016 року, необхідно пам`ятати, що інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

З огляду на викладене, для уникнення сумнівів щодо неупередженості головуючого судді в очах стороннього спостерігача, забезпечення дотримання вимог суддівської етики та з метою дотримання прав та свобод людини, гарантованих ст. 6 Конвенції, вважаю за необхідне заявити самовідвід від участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 51 КУпАП передати до канцелярії Носівського районного суду Чернігівської області для виконання вимог щодо повторного автоматичного розподілу справи.

Керуючись ст. ст. 283, 284 КУпАП, ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, ст.15 Кодексу суддівської етики, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Крупини Анатолія Олександровича від участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 51 КУпАП.

Справу передати до канцелярії Носівського районного суду Чернігівської області для повторного автоматизованого розподілу та визначення судді в порядку ст. 35 КПК України.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Анатолій КРУПИНА