№ 3/755/5685/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Метелешко О.В. розглянувши справу, що надійшла з Управління патрульної поліції в м. Києві про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 111595, ОСОБА_1 , 13 серпня 2024 року, о 09 годині 50 хвилини, керуючи автомобілем марки «Audi Q7», д/н НОМЕР_1 , по трасі М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (51 км), під час зміни напрямку руху, не переконалася у безпечності та здійснила зіткнення з автомобілем «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 , із напівпричепом «Ali Fiza Usta Aru», д/н НОМЕР_3 , який відкинуло на автомобіль «МАЗ 203169», д/н НОМЕР_4 та автомобіль «Hyundai Terracan», д/н НОМЕР_5 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Зозуля В.М. заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яке мотивував тим, що як вбачається зі схеми місця ДТП, дорожньо-транспортна пригода сталася під час проїзду автомобілями «Audi Q7», д/н НОМЕР_1 та «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 перехрестя. Правила проїзду перехрестя регулюються розділом 16 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями. Так, відповідно до п. 16.1. ПДР України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника, перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками. Як вбачається зі схеми місця ДТП, на даному перехресті відсутні світлофори, а отже, це перехрестя є нерегульованим. Відповідно до п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. При цьому, згідно з п. 1.10 ПДР України, головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної. Відповідно до п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. Обидві дороги перехрестя, де сталася ДТП, мають однакове асфальтове покриття. Крім того, зі схеми місця ДТП вбачається, що знаки пріоритету доріг на даному перехресті відсутні, а також, відсутня розмітка, як б свідчила про нерівнозначність доріг. Наведене дає підстави стверджувати, що перехрестя, на якому сталася ДТП, є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг, а тому, при перетині даного перехрестя слід керуватися вимогами п. 16.12 ПДР України. Як вбачається зі схеми місця ДТП, автомобіль «Audi Q7», д/н НОМЕР_1 наближався на перехрестя праворуч відносно руху автомобіля «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 , водій якого, керуючись правилами п. 16.14 ПДР України, зобов`язаний був дати дорогу автомобілю «Audi Q7», чого зроблено не було. Таким чином, наведене вище дає підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 були відсутні порушення ПДР України, натомість вимоги ПДР України були порушені водієм автомобіля «DАF FT XF 105.460». Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 було порушено п. 10.1 ПДР України, проте, поліцейський повинен був керуватися положеннями п. 16.12 ПДР України та встановлювати наявність/відсутність у діях ОСОБА_1 порушень правил проїзду перехресть, визначених п. 16 ПДР України. Зокрема, не відповідають дійсності посилання у протоколі на те, що саме водій автомобіля «Audi Q7» ОСОБА_1 здійснила зіткнення з автомобілем «DАF FT XF 105.460», оскільки саме автомобіль «DАF FT XF 105.460» здійснив зіткнення з автомобілем «Audi Q7», коли той виїхав на перехрестя. З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 не змінювала напрямок руху, відповідно до п. 10.1 ПДР України, як про це зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, не порушувала й правил проїзду перехресть, що виключає будь-яку її вину у скоєнні ДТП. Як вбачається з матеріалів справи, доказами у ній є протокол про адміністративне правопорушення, до якого додаються схема місця ДТП та пояснення водіїв, інших доказів, матеріали справи не містять. Так, наявна схема місця ДТП, не може бути доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи та містить суперечливі дані стосовно місця розташування та відстані об`єктів. Дійсні відстані від краю дороги до окремих об`єктів очевидно неправильно відображені на схемі місця ДТП, внаслідок чого, неможливо встановити дійсне розташування всіх учасників ДТП, а тому, така схема не може бути доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Варто також зазначити, що а ні протокол, а ні інші матеріали, складені працівниками поліції, не дають достатніх підстав стверджувати, що автомобіль «DАF FT XF 105.460», який декілька разів перевищує масу автомобіля «Audi Q7», відкинуло на зустрічну смугу руху саме в результаті зіткнення з автомобілем «Audi Q7», як про це зазначено у протоколі. Автомобіль «DАF FT XF 105.460» міг опинитися на зустрічній смузі руху в результаті дій самого водія даного автомобіля, які були направлені на уникнення зіткнення з автомобілем «Audi Q7», що також виключає вину ОСОБА_1 у заподіянні шкоди автомобілям «МАЗ 203169», д/н НОМЕР_4 та автомобіль «Hyundai Terracan», д/н НОМЕР_5 .

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала клопотання свого захисника, зазначивши, що в її діях не було порушень ПДР України і ДТП сталася саме з вини водія автомобіля «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 , оскільки, нею були дотриманні всі вимоги ПДР України.

Заслухавши думку захисника ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , дослідивши наявні матеріали в їх сукупності, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, одним з завдань провадження в справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтями 251, 280 КУпАП, визначено фактичні дані, обставини, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Як роз`яснено в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.

Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Зокрема, згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 111595, ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.1 ПДР України.

Відповідно до п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Як вбачається зі схеми місця ДТП та пояснень захисника ОСОБА_2 , ДТП сталася під час проїзду автомобілями «Audi Q7», д/н НОМЕР_1 та «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 перехрестя.

Правила проїзду перехрестя регулюються розділом 16 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п. 16.1. ПДР України, перехрестя, де черговість проїзду визначається сигналами світлофора чи регулювальника, вважається регульованим. На такому перехресті знаки пріоритету не діють. У разі вимкнення світлофора або його роботи в режимі миготіння сигналу жовтого кольору та відсутності регулювальника перехрестя вважається нерегульованим і водії повинні керуватись правилами проїзду нерегульованих перехресть та установленими на перехресті відповідними дорожніми знаками.

Згідно з п. 16.11 ПДР України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, головна дорога - дорога з покриттям відносно ґрунтової або та, що позначається знаками 1.22, 1.23.1-1.23.4 і 2.3. Наявність на другорядній дорозі покриття безпосередньо перед перехрестям не прирівнює її за значенням до перехрещуваної.

Згідно з п. 16.12 ПДР України, на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Відповідно до п. 16.14 ПДР України, якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Як вбачається зі схеми місця ДТП, на даному перехресті відсутні світлофори, знаки пріоритету та дорожня розмітка, що вказує на те, що воно є нерегульованим перехрестям рівнозначних доріг, а тому, водії повинні керуватися вимогами п. 16.12 ПДР України.

Відповідно до схеми місця ДТП, автомобіль «Audi Q7», д/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 наближався до перехрестя праворуч по відношенню до автомобіля «DАF FT XF 105.460», д/н НОМЕР_2 , і саме водій даного автомобіля повинен був дати дорогу автомобілю «Audi Q7», відповідно до вимог п. 16.12 ПДР України, чого зроблено не було.

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, у діях ОСОБА_1 не вбачається порушень п. 10.1 Правил дорожнього руху України

Зокрема, характер механічних пошкоджень транспортних засобів, які зазначені на схемі місця ДТП, також, не підтверджує обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що оскільки діючим Кодексом України про адміністративне правопорушення не передбачено закриття провадження у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, то в даному випадку, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення захисника Зозулі В.М. та ОСОБА_1 , надані у судовому засіданні, які не спростовуються наданими матеріалами, а, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП, вивчивши наявні докази в їх сукупності, необхідно провадження закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Так, п. 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо в діях особи відсутній склад адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічного роду положення закріплено і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Крім того, відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Зокрема, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для звернення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 9, 124, 245, 247, 251-252, 256, 280, 283, 284 КУпАП, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрити, на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: