Справа № 451/949/24 Головуючий у 1 інстанції: Патинок О.П.
Провадження № 33/811/1264/24 Доповідач: Партика І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Корфа Петра Казиміровича на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 03 липня 2024 року, о 11 год. 24 хв., у с. Стоянів, вул. Стуса, 19, Червоноградського району, Львівської області, керував транспортним засобом марки «MAN TGX» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія за допомогою газоаналізатора «Drager Alco test 6820 ARHK-05810», результат - 0,55 проміле, тест номер 6174, чим порушив п. 2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою адвокат Корф П.К., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , закрити провадження у справі, окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Радехівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2024 року, оскільки про оскаржувану постанову апелянту стало відомо 7 серпня 2024 року під час ознайомлення із матеріалами справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, винесена без урахування всіх фактичних обставин справи, а зібрані та досліджені докази не є достатніми та допустимими.

Наголошують, що матеріалами справи не підтверджується причетності ОСОБА_1 до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки відсутні відомості про походження диску та самого відеозапису, а також відсутня інформація про час та місце події.

Звертає увагу, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справ, не зафіксовано факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , такий запис не містить факту зупинки транспортного засобу та роз`яснення водію прав та обов`язків, даний запис є нечітким та незрозумілим, працівниками поліції не зазначено підстав для зупинки транспортного засобу.

Наголошує, що на даний час в Радехівському районному суді Львівської області оскаржується постанова про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Повідомляє, що працівники поліції позбавили можливості ОСОБА_1 надати пояснення, після проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, водію не було роз`яснено порядку проходження такого огляду в медичному закладі та наслідки його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закоалі. В матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 .

Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що ОСОБА_1 у судовому засіданні участі не приймав про результат розгляду справи дізнався 6 серпня 2024 року під час ознайомлення з матеріалами судової справи, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його захисник адвокат Корф П.З., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не прибули, адвокат Корф П.К. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, а його апеляційну скаргу задовольнити.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.

З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та заяви адвоката Корфа П.К., апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Корфа П.К.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши відеозапис, долучений до матеріалів справи, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:

- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №666475 від 3 липня 2024 року (а.с. 1), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, зі згоди водія, з застосуванням спеціального приладу «Alcotest 6820», результат 0,55 проміле;

- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» (а.с. 2), з якої встановлено, що огляд було проведено о 11 год. 33 хв., 3 липня 2024 року, результат огляду 0,55 проміле, з результатом водій ознайомлений, що підтвердив своїм підписом;

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 3), відповідно до якого у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, з результатом огляду водій погодився, що підтвердив своїм підписом;

- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 4), відповідно до якого водієві ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі Радехівська центральна районна лікарня, оскільки в нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук), від огляду водій відмовився;

- постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №2527670 від 3 липня 2024 року (а.с. 5), згідно із якою водія ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.9 д ПДР України;

- рапортом працівника поліції (а.с. 6), згідно із яким працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , у зв`язку із порушенням ПДР України (водій використовував мобільний телефон під час руху автомобіля тримаючи його в руках), під час опитування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер 6820», результат тестування позитивний 0,55 проміле, від проходження огляду в найближчому медичному закладі він відмовився;

- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано перевірку водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», результат 0,55 проміле, після чого працівники поліції роз`яснили йому, що, якщо він не погоджується із результатом приладу «Драгер» він може пройти повторний огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, від якого водій відмовився, після чого працівниками поліції було повідомлено водію, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вилучено посвідчення водія, відсторонення його від керування транспортним засобом, окрім того на відео зафіксовано вантажний автомобіль «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 з причепом, який стоїть із увімкненою аварійними світловими сигналами.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта, що матеріалами справи не підтверджується причетності ОСОБА_1 до керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі спростовуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано позитивний результат тестування на стан алкогольного сп`яніння 0,55 проміле, зазначене підтверджується матеріалами справи, та постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №2527670 від 3 липня 2024 року (а.с. 5).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення

За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД№666475 від 3 липня 2024 року (а.с. 1), а саме процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та позитивний результат такого огляду (0,55 проміле) та відмову водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Доводи апелянта, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки відсутні відомості про походження диску та самого відеозапису, а також відсутня інформація про час та місце події, апеляційний суд розцінює критично, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено серед доказів диск з відео з камери 1919, окрім того на відео зазначено точний час та дату події.

Твердження апелянта, що на відео не зафіксовано факту керування транспортним засобом, заслуговують на увагу апеляційного суду, разом із тим факт керування транспортним засобом підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №2527670 від 3 липня 2024 року (а.с. 5), яка на момент перегляду справи в суді апеляційної інстанції не скасована у встановленому законом порядку.

Аргументи апелянта, що працівники поліції позбавили можливості водія надати пояснення, не роз`яснили йому порядоку проходження огляду в медичному закладі, та наслідки відмови від проходження такого огляду, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та спростовуються матеріалами справи, зокрема: відеозаписом, долученим до матеріалів справ, на якому зафіксовано, що водію було запропоновано пройти огляд в медичному закладі та розяснено наслідки відмови від такого огляду, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №666475 від 3 липня 2024 року (а.с. 1), в якому зроблено відмітку, що водій відмовився надавати пояснення та іншими матеріалами справи.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що дії працівників поліції відповідно до вимог ст. 267 КУпАП не оскаржені водієм у вищестоящий орган.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки за допомогою якого проводився огляд ОСОБА_1 , не може бути підставою для скасування постанови, оскільки сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки надається особі, яка проходить огляд на її вимогу, а такої вимоги, як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, ОСОБА_1 не висловлював, а долучення зазначених документів до матеріалів судової справи не передбачено нормами КУпАП

В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.

Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Корфа П.К. є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

постанову Радехівського районного суду Львівської області від 1 серпня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвокат Корфа Петра Казиміровича - без задоволення.

Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.