Житомирський апеляційний суд
Справа №293/871/24 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й.
Номер провадження №33/4805/1286/24
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП Доповідач Григорусь Н. Й.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Григорусь Н.Й., за участі: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Згідно постанови судді місцевого суду, ОСОБА_1 31 травня 2024 року о 07-15 год в смт. Черняхів по вул. Володимирська, 8 керував транспортним засобом мопедом SUZUKI з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі водій відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що після зупинки його за кермом мопеду працівники поліції ввели його в оману щодо наслідків відмови у проходженні огляду на стан сп`яніння, що суд може закрити провадження у справі, не роз`яснили йому передбачені законом права та обов`язки, запропонували відмовитись від проходження огляду, на що він погодився, оскільки спізнювався на роботу. Дане спілкування на відеокамери не фіксувалось, проте зйомка має бути безперервною. Жодної ознаки алкогольного сп`яніння він не мав. Разом з тим вказав, що відсутність у нього алкогольного сп`яніння підтверджена результатами обстеження КП «Черняхівське ТМО» від 31 травня 2024 року, а також результатами токсикологічного дослідження від 14 червня 2024 року №1707, проведеного КНП «Обласний медичний спеціалізований центр Житомирської обласної ради». ОСОБА_1 не погоджується із рішення суду в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, оскільки водійське посвідчення він не отримував. Крім того, зазначив, що про розгляд справи не повідомлявся, а довідка про доставку йому SMS не може вважатися належним викликом, оскільки повідомлення у застосунку Viber та повідомлення шляхом надіслання SMS не є тотожними поняттями.

Вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 130 КУпАП, а вина у вчиненні даного адміністративного правопорушення недоведена.

Одночасно, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови. Як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що про існування та зміст оскаржуваної постанови від 04 липня 2024 року дізнався 19 серпня 2024 року після ознайомлення з матеріалами справи. Апеляційну скаргу подав до районного суду із пропуском встановленого законом строку 29 серпня 2024 року. На підставі викладеного вважає, що має право на поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду.

Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, у зв`язку з тим, що доводи скаржника щодо поважності причини пропуску строку узгоджуються із матеріалами справи, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_1 порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху України за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст. 130 КУпАП.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за встановлених та викладених у постанові обставин, підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №759903 від 31 травня 2024 року (а.с. 2); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №315682 від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_1 за порушення за ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1, 2, ст. 126 КУпАП (а.с. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, у якому зазначені ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , від проходження огляду відмовився (а.с. 4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Черняхівського ТМО від 31 травня 2024 року, від огляду водій відмовився (а.с. 5); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП (а.с. 6); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с. 7); довідкою, виданою ВПД №1 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія не отримував (а.с. 9); відеозаписами з нагрудних портативних камер поліцейських.

Так, із вказаного відеозапису вбачається, що 31 травня 2024 року працівники поліції стоять біля мопеда Suzuki, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , встановили особу водія, зазначили причину зупинки рух за кермом мопеда без автошолома. Вказавши на запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя та поведінку водія, яка не відповідає обстановці, працівник поліції запропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу газоаналізатора Драгер чи у медичному закладі, ОСОБА_1 категорично та однозначно відмовився. Далі працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, склали щодо нього постанову серії ББА №315682 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, а також протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, які ОСОБА_1 підписав, у протоколі зазначив, що напередодні пив пиво, зобов`язався не керувати.

Наданий відеозапис апеляційний суд визнає відповідним п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапиису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026, оскільки за допомогою останнього можна відтворити обставини, за яких патрульні, після виявлених у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, у відповідності до встановленого законом порядку, пропонували йому пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння. Той у свою чергу від огляду на місці зупинки автомобіля та в медичному закладі відмовився, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Дані зафіксовані на відеозаписі повністю спростовують доводи апелянта та свідчать, що поліцейський діяв з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».

Посилання апелянта на відсутність складу адміністративного правопорушення у його діях у зв`язку з тим, що ознак алкогольного сп`яніння у нього не було є необґрунтованими у зв`язку з наступним.

Пунктом 2 Розділу І Інструкції встановлено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Тобто за змістом цієї норми поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І Інструкції.

При цьому, за змістом п. 2 Розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п. 3, 4 Розділу І цієї Інструкції.

Варто зазначити, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 із виявленими у нього ознак алкогольного сп`яніння (запах алкогольного сп`яніння з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву, поведінка, що не відповідає обстановці) підписаний водієм без зауважень.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з тим, що він мав ознаки алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, що підтверджується вищевказаними відеозаписами. Тобто сам факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду був причиною складання протоколу про адміністративне правопорушення за п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Аргументи скарги щодо не роз`яснення ОСОБА_1 прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, спростовуються відеоматеріалами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неправомірних дій працівників поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП судом не приймаються, як не підтверджені доказами.

Разом з тим, матеріали справи містять копію результатів обстеження на апараті «Алкофор 505» КП «Черняхівське ТМО» №897 від 31 травня 2024 року (проба о 12-30 год), а також копію результатів токсикологічного дослідження від 31 травня 2024 року № 1707, проведеного КНП «Обласний медичний спеціалізований центр Житомирської обласної ради», за підписом спеціаліста ОСОБА_2 (забір крові о 12-30 год), згідно вказаних документів у ОСОБА_1 алкоголю не виявлено ні у видихненому повітрі, ні у крові. (а.с. 29-30).

Так, за положеннями ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Варто зауважити, що дослідження, за результатами яких надані копії вищевказаних документів, проведені поза межами встановленого законом двогодинного строку з моменту встановлення підстав для його здійснення. Крім того, вказані документи не можуть бути прийняті судом як докази відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, адже вирішальним критерієм визначення кваліфікації адміністративного правопорушення стало виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Водій мав беззаперечну змогу скористатись своїм правом та пройти відповідний огляд на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі, довести свою позицію, разом з цим, безпідставно відмовився від огляду. Матеріали справи не містять доказів на спростовування вище зазначеного. Також не містять і доказів необ`єктивного ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 . Натомість на відеозаписі останній підтвердив відсутність будь-яких претензій до поліцейських.

Щодо доводів апеляційної скарги про незаконність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом як до особи, яка такого права не мала, апеляційний суд зазначає таке.

Частина друга статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

У законі не вживається поняття наявність посвідчення водія чи його відсутність, мова йде саме про право керування транспортними засобами.

Стаття 30 КУпАП не перешкоджає застосування судами стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами щодо осіб, які не мають посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

З урахуванням зазначеного, рівними перед законом, в частині накладення стягнення та реалізації своїх прав, будуть як особи, які на час вчинення зазначеного адміністративного правопорушення офіційно не отримали посвідчення водія на право керування транспортними засобами, так і особи, які отримали таке посвідчення.

Позбавляючи права мати посвідчення водія на право керування транспортними засобами як офіційного документу, що підтверджує спеціальний статус його власника, а саме права керувати транспортними засобами навіть у випадках, коли особа на час вчинення адміністративного правопорушення офіційно не отримала посвідчення водія, однак здійснювала керування транспортним засобом, законодавець таким чином позбавляє особу можливості реалізації такого права у законний спосіб на певний строк у подальшому, що в даному випадку узгоджується з положеннями ст.ст. 33, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП.

Перевіркою матеріалів справи в межах доводів скаржника щодо неналежного його повідомлення про час та місце розгляду встановлено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 подано заявку про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою СМС-повідомлення (а.с. 8), який у свою чергу зазначив свій мобільний номер телефону та підписав дану заявку, чим висловив готовність отримувати за вказаним номером судову повістку про виклик до суду.

10 червня 2024 року йому надіслано у електронному вигляді судову повістку про виклик у судове засідання до Черняхівського районного суду Житомирської області, призначене на 11-30 год 04 липня 2024 року (а.с. 12).

Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 під підпис проінформовано, що справа буде слухатись у Черняхівському районному суді Житомирської області.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, який буде розглядатися у Черняхівському районному суді Житомирської області, повідомлений шляхом направлення СМС-повістки, однак не вжив заходів для того, щоб дізнатися про хід і результат судового розгляду та не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою, ураховуючи при цьому усталену судову практику ЄСПЛ щодо оцінки поведінки особи та її вплив на тривалість розгляду справи, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у § 1 ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати § 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дотримуючись вимоги ст. 268 КУпАП, обґрунтовано розглянув матеріали вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП у відсутності особи, стосовно якої складено протокол.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 липня 2024 року - без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Й. Григорусь