Справа № 489/8125/24
Провадження № 3/489/2865/24
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Постанова

іменем України

11 листопада 2024 року місто Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва Гриненко Михайло Вікторович, розглянувши матеріали справи, які надійшли з Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , згідно з протоколами проживаючого по АДРЕСА_1 ,

за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП,

встановив:

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №147729 від 11.10.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 11.10.2024 близько 09.00 год. в АДРЕСА_2 , він умисно, з перевагою сили, вчинив сварку відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , в ході якої виражався лайливими словами, ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, чим створив емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психічному здоров`ю.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №147730 від 11.10.2024 ОСОБА_1 інкримінується, що 11.10.2024 близько 14.50 год. він, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , порушив вимоги пунктів 1, 2, 3 термінового заборонного припису серії АА №607725від 11.10.2024, винесеного відносно нього, а саме: прийшов за місцем мешкання та конфліктував з постраждалою особою.

ОСОБА_1 при розгляді справи в суді свою вину в інкримінованому порушенні не визнав та пояснив, що за вказаних у протоколі обставин не вчиняв домашнього насильства щодо колишньої дружини. Натомість саме вона виганяла його із їхнього спільно придбаного будинку, у зв`язку з чим виникла сварка між ними. Підтвердив, що дійсно вказаного дня відносно нього був винесений терміновий заборонний припис, порушуючи вимоги якого, він прийшов до їхнього спільного домоволодіння, щоб забрати свої речі.

Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що дійсно 11.10.2024 між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_1 виникла сварка після того, як вона стала виганяти його з даного домоволодіння, під час якої він ображав її та погрожував, у зв`язку з чим вона викликала поліцію. Вказала, що сварка відбувалася зовні будинку на території домоволодіння.

Вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові матеріали, що знаходяться у справі (протоколи про адміністративне правопорушення; заяви ОСОБА_2 ; письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №607725від 11.10.2024; копію паспорту на ім`я ОСОБА_2 , копію посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 ), суддя дійшов таких висновків.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Зі змісту термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА №607725 від 11.10.2024 слідує, що відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк з 10.00 год. 11.10.2024 до 10.00 год. 21.10.2024 за фактом вчинення 11.10.2024 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою захисту постраждалої від домашнього насильства, були встановлені такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає настання адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з вимогами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 14 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином, домашнє насильство характеризується сукупністю таких ознак: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); заподіяння або можливість заподіяння шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.

Для наявності складу вказаного адміністративного правопорушення є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак - дії особи не можуть розцінюватися як насильство.

У свою чергу, конфлікт (сварка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт (сварка) не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця полягає у тому, що домашнє насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплених агресією і бажанням завдати шкоди потерпілому, а не прагненням розв`язати спір.

Натомість з пояснень ОСОБА_1 , які підтверджуються поясненнями потерпілої, вбачається, що між ним та ОСОБА_2 виник сімейно-побутовий конфлікт (сварка) з приводу того, що остання стала виганяти його зі спільного будинку, у зв`язку з чим останній став ображати її.

Враховуючи, що дії ОСОБА_1 вчинені в межах побутового конфлікту з потерпілою не досягли межі, яка б вказувала на вчинення особою того виду насильства, який визначений диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та не належить до об`єктивної сторони вказаного правопорушення, тому зазначене, у свою чергу, вказує на відсутність складу даного адміністративного правопорушення.

Крім того, протоколом про адміністративне правопорушення та матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_2 була завдана чи могла бути завдана моральна чи фізична шкода, як і не надано доказів вчиненого ОСОБА_1 психічного насильства щодо неї, зокрема пояснень свідків (сусідів), які могли бути очевидцями інкримінованих ОСОБА_1 протиправних дій.

Згідно «критеріїв Енгеля», сформованих Європейським судом з прав людини у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» (1976 рік), критеріями для визначення поняття «кримінальне обвинувачення» є: критерій національного права (чи підпадає певне протиправне діяння під ознаки злочину згідно з національними нормами); критерій кола адресатів (якщо відповідальність поширюється на невизначене коло осіб, то правопорушення підлягає кваліфікації як кримінальне); критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину).

При цьому кваліфікація порушення/обвинувачення як «кримінального» дає особі додаткові гарантії, які передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі обов`язок довести вину особи, який передбачений ч. 2 ст. 6 Конвенції.

Натомість санкція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою складений протокол відносно особи, передбачає накладення стягнення, зокрема у виді адміністративного арешту, що, у свою чергу, вказує на те, що інкриміноване останньому правопорушення підпадає під визначення поняття «кримінальне обвинувачення».

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 року по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) також визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Натомість суддя не має права за своєю ініціативою збирати додаткові докази винуватості особи.

За такого, до зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей, як до доказу в розумінні ст. 251 КУпАП, з урахуванням зазначених вище обставин, суддя відноситься критично, оскільки інші належні та допустимі докази у справі не підтверджують того факту, що особа дійсно керувала транспортним засобом та допустила зіткнення з іншим транспортним засобом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведення винуватості особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

Суддя зазначає, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою необхідно керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), що передбачають: "ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи".

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його вчиненні. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

При цьому, суддя звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути єдиним достатнім доказом винуватості особи в інкримінованому порушенні, оскільки викладені у ньому обставини вчинення особою діяння мають підтверджуватися сукупністю інших належних та допустимих доказів, які в даній справі взагалі відсутні.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_1 за вказаних у протоколі обставин вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_2 , тому суддя доходить висновку, що в його діях також відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в частині невиконання вимог термінового заборонного припису серії АА №607725 від 11.10.2024, що був винесений саме за наслідком вчинення, на думку посадової особи, яка склала протокол, домашнього насильства ОСОБА_1 , оскільки вказане порушення є похідним від вчинення особою домашнього насильства, вчинення якого ОСОБА_1 не доведено поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим були відсутні передбачені законом підстави для винесення відносно особи термінового заборонного припису.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, дослідивши усі обставини справи в їх сукупності та оцінюючи зібрані у справі докази, суддя вважає, що матеріалами справи не доведено наявність в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, події та складу інкримінованих адміністративних правопорушень поза розумним сумнівом, а викладені в протоколах про адміністративне правопорушення обставини вчинених діянь не підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначене є підставою для закриття провадження у зв`язку з недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення, оскільки до протоколів про адміністративне правопорушення не додано доказів вчинення адміністративних правопорушень, що не дає змоги встановити винуватість особи в інкримінованих їй діяннях, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол, є необґрунтованим належним чином та суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.

Відповідно до положень ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Оскільки особа притягається до адміністративної відповідальності за кілька адміністративних правопорушень, справи про які перебувають на розгляді одного судді, тому з метою своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин правопорушень є доцільним провести одночасний розгляд вказаних справ, об`єднавши їх в одне провадження.

Керуючись статтями 247,252,265,280,283,291,294 КУпАП, суддя

постановив:

Справи про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, згідно з протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАД №147729 від 11.10.2024 (справа №489/8125/24, провадження №3/489/2865/24), серії ВАД №147730 від 11.10.2024 (справа №489/8126/24, провадження №3/489/2866/24) - об`єднати в одне провадження, присвоївши єдиний номер 489/8125/24 (провадження №3/489/2865/24).

Провадження в справі про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова протягом десяти днів з дня її винесення може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя М.В. Гриненко