Справа №538/1519/24
Провадження №3/549/129/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2024 року селище Чорнухи

Чорнухинський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Крєпкого С.І., за участю секретаря судового засідання Кривчун Я.А., прокурора Рожка І.С., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника адвоката Орленка Р.Е., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Національного агентства з питань запобігання корупції, про притягнення до адміністративної відповідальності,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , працює суддею Лохвицького районного суду Полтавської області,

за ч.2 ст.172-7 КУпАП,

установив:

В провадженні Чорнухинського районного суду Полтавської області перебуває справа про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_1 адвокат Орленко Р.Е. заявив клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч.4 ст.38 КУпАП.

Клопотання обгрунтовано тим, що згідно з протоколом про адмінітсративне правопорушення часом вчинення адміністративного правопорушення: є період з 28.07.2022 по 12.09.2022.

Норми КУпАП не містять визначення поняття «триваюче правопорушення».

Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02.08.2013 №6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права «триваючими» визначаються правопорушення, які почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.12.2019 у справі №158/286/17.

Адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.172-7 КУпАП, за своєю правовою природою не є триваючими, оскільки вважаються скоєними з моменту вчинення дії або прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією... може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Крім того, сторона захисту звертає увагу, що на сьогодні не існує єдиної судової позиції з приводу того, чи потрібно визнавати винною особу у вчиненні адміністративного правопорушення у разі закриття справи у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Щодо притягнення до адміністративної відповідальності за окремі правопорушення, пов`язані з корупцією» №223-943/0/4-17 від 22.05.2017 визначено, що вказівка законодавця у п.7 ст.247 КУпАП «на момент розгляду справи» означає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, якщо на початок розгляду справи закінчилися строки, встановлені ст.38 КУпАП.

Водночас, розгляд справи про адміністративне правопорушення та його закінчення не обтяжений строками, визначеними ст.38 КУпАП, а передбачений ст.277 КУпАП, що є гарантією всебічного, об`єктивного та повного з`ясування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, якщо на момент розгляду справи в суді закінчилися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, то суд у разі заперечення особи своєї вини чи наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, спочатку в повному обсязі досліджує всі обставини справи, встановлює, чи містить діяння ознаки та склад адміністративного корупційного правопорушення, чи належить особа до суб`єктів цього правопорушення, чи винна вона в його вчиненні, та лише після цього закриває провадження у справі.

У подальшому 07.11.2017 Науково-консультативна рада при Вищому адміністративному суді України (далі НКР при ВАСУ) на відміну від Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийняла Висновок «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності».

У Висновку зазначено, що п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Окрім того, логічне тлумачення абз.1 ст.247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів це єдина необхідна підстава для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення (ст.280 КУпАП), у тому числі вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями.

Прийняття двох таких взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Таким чином, НКР при ВАСУ зроблено висновок, що під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст.38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Верховним Судом в постанові від 11.07.2018 у справі №308/8763/15-а, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Як зазначив Верховний Суд, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, Верховний Суд прийшов до висновку, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.02.2023 у справі №735/1121/20, провадження №13-26кс22, розглянула питання тлумачення змісту ч.2 ст.49 КК України (звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності). ВП ВС зауважила, що раніше застосований підхід не відповідає точному змісту кримінально-правової норми та дійсній волі законодавця, і відступила від правового висновку.

Зазначено, що друге речення ч.2 ст.49 КК України не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватися після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання ч.2 ст.49 КК України зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання як саме розглядати наведені в третьому реченні загальні строки: 1) як такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у ч.1 ст.49 КК України диференційованих строків у всіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду й наступного з`явлення її із зізнанням чи затримання; 2) як альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках.

На переконання ВП ВС, реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

З урахуванням вищезазначеного на даний час немає сформованої правової позиції Верховного Суду (Великої Палати чи Касаційного адміністративного суду) про необхідність суду визнання винуватим або без встановлення вини особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наявність вищевказаної юридичної невизначеності сторона захисту звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якість закону»; якщо в національному законодавстві допущено неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, то національні органи мають застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід, тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Таким чином, сторона захисту вважає, що суд має керуватися принципом застосування до винної особи найбільш сприятливого закону, у зв`язку з чим провадження в цій справі слід закрити без підтвердження чи спростування вини ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

При цьому сторона захисту прохає суд врахувати те, що у зв`язку із закриттям провадження по даній справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП питання щодо доведеності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності не вирішується, з урахуванням положень рішення Європейського суду з прав людини у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

ОСОБА_1 клопотання захисника підтримала.

Прокурор Рожко І.С. зазначив, що судова практика з питань закриття провадження у справах про адміністративне правопорушення через закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст.38 КУпАП, щодо визначення вини особи є неоднозначною.

Виходячи з того, що прокурор повинен вживати всіх заходів щодо встановлення складу адміністративного правопорушення та доведення вини особи у його вчиненні, вважав необхідним дослідити матеріали справи, встановити наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення, вини особи у його вчиненні, після цього вирішити питання щодо закриття провадження у справі на підставі ст.38 КУпАП.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дійшов такого.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 реалізовуючи повноваження судді Лохвицького районного суду Полтавської області, перебуваючи у приміщенні цього суду за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила дії та прийняла рішення в умовах реального конфлікту інтересів, а саме: розглянула цивільну справу №538/935/22, провадження №2/538/302/22, за позовом ОСОБА_2 , яка є її матір`ю, чим порушила вимоги п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про запобігання корупції».

Внаслідок невжиття заходів щодо самовідводу ОСОБА_1 прийняла до розгляду позовну заяву своєї матері ОСОБА_2 ; відкрила загальне позовне провадження у справі №538/935/22, провадження №2/538/302/22, та призначила підготовче судове засідання; ухвалою від 12.09.2022 позовну заяву ОСОБА_2 (справа №538/935/22, провадження №2/538/302/22) залишено без розгляду у зв`язку з поданням позивачем заяви про залишення позову без розгляду.

Час вчинення адміністративного правопорушення період з 28.07.2022 по 12.09.2022.

На цей час закінчились строки, передбачені ч.4 ст.38 КУпАП, що не заперечувалось учасниками справи.

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» від 17 жовтня 2014 року роз`яснено, що строки, встановлені Кодексом України про адміністративні правопорушення, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію.

Відповідно до ч.4 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Згідно з п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Закриття провадження у справі за п.7 ч.1 ст.247 КУпАП є імперативною нормою і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

За висновком Науково-консультативної ради при Вищому адміністративному суді України при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням на момент розгляду такої справи строків накладання адміністративного стягнення, визначених ст.38 КУпАП, необхідно враховувати положення ст.6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого ст.247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у тому числі й вини особи у його вчиненні, і поєднання закриття справи з одночасним визначенням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, що свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 11 липня 2018 року (справа №308/8763/15-а, провадження №К/9901/12342/18) визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З огляду на викладене, враховуючи, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені ч.4 ст.38 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1статті 247 КпАП України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.38, 247, 284 КУпАП,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Орленка Романа Едуардовича про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.172-7 КУпАП закрити на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Чорнухинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її винесення і набирає законної сили після закінчення строку оскарження.

Повний текст постанови виготовлено та вручено (направлено) учасникам справи 07 жовтня 2024 року.

Суддя С.І.Крєпкий