провадження № 3/361/5104/24

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сіренко Н.С., розглянувши адміністративний матеріал, що надійшов з ГУ ДПС у Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої: АДРЕСА_1 , ФОП, рнокпп НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності не притягувалася,

за ч. 1 ст. 155-1 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

Згідно протоколу №2324/10-36-07-08 про адміністративне правопорушення від 02.10.2024 ОСОБА_1 інкримінується те, що при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_1 ), а саме магазину за адресою : АДРЕСА_2 , було встановлено, що з 11.09.2024 о 14-37 год. по 20.09.2024 було виявлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме встановлено факт незастосування РРО при проведенні розрахункових операції на повну суму проведених розрахунків та не надання відповідного розрахункового документу встановленої форми та змісту, порушення встановлено актом фактичної перевірки (бланк №006090), чим порушено п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями).

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилася, від її представника адвоката Шишацького О.В. надійшли пояснення у справі, в яких він просить суд закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 КУпАП посилаючись на те, що в даному випадку працівником податкового органу було порушено порядок оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, так як особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не була повідомлена про складання протоколу, при цьому ГУ ДПС у Київській області при складанні протоколу вказали не вірну адресу її місця проживання, відповідно протокол не може бути належним доказом. При цьому акт (довідка) фактичної перевірки є службовим документом та його зміст не може свідчити про порушення з боку платника податків, його може бути оскаржено шляхом подання заперечень до контролюючого органу, що і зробила ОСОБА_1 після отримання акту, результат оскарження поки не відомий, отже акт не може бути належним та допустимим доказом наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП. Крім того, в протоколі не вказується, які саме дії або бездіяльність були допущені ФОП ОСОБА_1 , що призвели до порушення встановленого порядку ведення розрахунків, та якого товару. Тобто не розкрита суть адміністративного правопорушення, фабула інкримінованого правопорушення не містить конкретних обставин, в чому воно полягає та які саме товари реалізувала ФОП ОСОБА_1 з порушенням правил торгівлі та розрахунків, підтвердження таких розрахунків з боку фіскального органу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 155-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

При вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, суд приймає до уваги, що згідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність особи, яка доведена достатніми та незаперечними доказами.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Зокрема, в рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Суд звертає увагу на те, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчиненням правопорушення. При цьому суд, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, його мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які ґрунтуються на беззаперечних доказах.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області було проведено перевірку господарської одиниці меблевий магазин, розташований за адресою : АДРЕСА_2 , суб'єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт № 47122/10/36/07/ від 20.09.2024, відповідно до висновку якого встановлено порушення п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями) та відповідно складено протокол №2324/10-36-07-08 від 02.10.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155-1 КУпАП відносно ФОП ОСОБА_1 .

Водночас судом встановлено, що протокол №2324/10-36-07-08 про адміністративне правопорушення від 02.10.2024 має суттєві недоліки, зокрема, викладена у ньому суть адміністративного правопорушення не відповідає ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, оскільки не розкрито зміст порушення, а лише констатовано факт вчинення такого порушення та переписано норму Закону, що є недопустимим, так як порушує право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та позбавляє суд можливості оцінювати ці дії як правопорушення, виходячи із наявності його складу.

Так, згідно протоколу ОСОБА_1 інкримінується те, що при проведенні фактичної перевірки магазину за адресою : АДРЕСА_2 , було встановлено, що з 11.09.2024 о 14-37 год. по 20.09.2024 було виявлено порушення порядку проведення розрахунків, а саме встановлено факт незастосування РРО при проведенні розрахункових операції на повну суму проведених розрахунків та не надання відповідного розрахункового документу встановленої форми та змісту, порушення встановлено актом фактичної перевірки (бланк №006090), чим порушено п. 1, п. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР (із змінами та доповненнями).

Разом з тим, вищевказане обвинувачення не можна визнати конкретним, оскільки воно не містить даних, які дозволяють встановити обставини за яких таке правопорушення було вчинено, визначити товари, які було продано відповідно до розрахункової операції, встановити особливості порушення форми та змісту розрахункового документа.

В Акті № 47122/10/36/07/ від 20.09.2024 зазначені факти порушень проведення розрахунків суб`єктом господарювання в червні 2024, а також в березні 2024 року, а в Протоколі №2324/10-36-07-08 про адміністративне правопорушення від 02.10.2024 дата вчинення правопорушення вказана «з 11.09.2024р. о 14 год. 37 хв. по 20.09.2024р.», при цьому ФОП ОСОБА_1 подала до ДПСУ ГУ ДПС у Київській області свої заперечення на Акт від 20.09.2024, дана обставина свідчить про те, що до моменту завершення процедури проходження адміністративного оскарження та перегляду, Акт не може бути беззаперечним доказом винуватості особи у скоєнні адміністративного правопорушення.

Разом з тим, суд не має можливості перевірити правильність даних, які зафіксовані у вищевказаних протоколі про адміністративне правопорушення та Акті фактичної перевірки, оскільки матеріали провадження ні містять інших доказів по справі.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють спростувати твердження адвоката Шишацького О.В. про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 КУпАП, а тому констатація факту вчинення нею адміністративного правопорушення в протоколі є припущенням, яке на доказах не ґрунтується.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленим законом.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності може відбуватися лише за наслідком розгляду і вирішення судом справи про адміністративне правопорушення, в межах якої у встановленому законодавством порядку будуть досліджені всі належні, допустимі, достовірні докази, які в своїй сукупності будуть достатніми для того, щоб встановити факт вчинення адміністративного правопорушення та особу, яка його вчинила.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. Суд не має повноважень збирати докази як на підтвердження, так і спростування винуватості особи, обставин та фактів вчинення правопорушення чи в будь-який інший спосіб втручатися у доказу діяльність, крім як оцінки наданих доказів. У противному випадку це призведе до перебирання судом функції обвинувачення, що суперечить правовій природи суду та його процесуальному призначенню.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010№ 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, у тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (Постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене дані, що відображені у протоколі №2324/10-36-07-08 про адміністративне правопорушення від 02.10.2024, за відсутності інших об'єктивних джерел фактичних даних про обставини, що підлягають доказуванню в цій справі, не можуть бути покладені в основу судового рішення, а відтак, беручи до уваги усі наведені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що в даному випадку достатніми, належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП, та вину ОСОБА_1 в його вчиненні, а тому провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 7, 247, 251, 256, 266, 283, 284 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.155-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області в 10-денний строк з дня її винесення.

Суддя Н.С.Сіренко