Справа № 275/917/24
Номер провадження 3/289/1101/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2024 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Мельник О.В., розглянувши матеріали, які надішли з Відділення поліції №2 Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортні дані та РНОКПП в матеріалах справи відсутні, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого головним спеціалістом Брусилівського районного суду Житомирської області,

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29.07.2024 року, серії ВАД №551195, 29 липня 2024 року близько 09 год. 40 хв., в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , яку ображав різними нецензурними словами та намагався вчинити бійку. Чим завдав останній психічної шкоди здоров`ю, та чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

ОСОБА_1 у судовому засіданні свою вину не визнав, пояснивши, що він проживає разом з дружиною ОСОБА_2 та дітьми. Так, того дня вранці між ним та дружиною конфлікту не було, а виник взаємний конфлікт з тещею, яка проживає окремо і того ранку приїхала до його будинку, в ході якого вони ображали один одного. Будь-яких протиправних дій щодо потерпілої він не вчиняв. Тому просив справу закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

На уточнюючи запитання суду ОСОБА_1 відповів, що він не зловживає спиртними напоями, так як працює на державній службі. Вказав, що того дня з ранку не вживав спиртні напої, лише напередодні у ввечері випив 2 літра пива. Під час сварки з тещею, дружина була присутня, в той час вони троє знаходилися на кухні їх будинку. Поліцію викликала дружина. Під час складання протоколу останній перебував на вулиці, а дружина з тещею в будинку на кухні з поліцейськими.

Потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася. Надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що підтримує свої пояснення дані під час складання протоколу. Також надіслала до суду додаткові пояснення, в яких окрім іншого зазначила, що конфлікт між нею та чоловіком ОСОБА_1 був на передодні ввечері в присутності старшої дитини, та вказує на те, що такі його вчинки були неодноразовими, але раніше поліцію не викликала.

На уточнюючи запитання суду відносно додаткових пояснень потерпілої, ОСОБА_1 відповів, що мав суперечку з дружиною на передодні, але в день коли вона викликала поліцію він її не ображав. Зазначив, що під час суперечки з дружиною, що відбулася 28.07.2024 року, дійсно злегка штовхнув сина, але наразі з дитиною має добрі відносини.

Заслухавши пояснення, дослідивши адміністративні матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

Частиною 1 статті 173-2 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

Згідно ст. 269 КУпАП, потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання фізичної чи психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.

Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.

Згідно із п. 3 ч. 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктами 4 та 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Пунктом 17 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Нормами зазначеного Закону визначено, що психологічним насильством є така форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ст.1 Закону).

З аналізу положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.

При цьому, також важливо розрізняти поняття "сварка", "конфлікт", "насильство".

Особливостями ознак домашнього насильства є: наявність патерну (повторювані в часі інциденти множинних видів насильства); системна основа; повна влада та контроль над постраждалою особою; насильницькі дії у відносинах між близькими людьми; якщо вже є одна з форм домашнього насильства, висока ймовірність того, що й інші форми насильства можуть розвиватися.

Однак, в матеріалах вказаної справи не зазначено та відсутні допустимі підтвердження наявності наслідків, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 , у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої, тобто не вказано ознаки, які утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Суд вважає, що викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини самі по собі не утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже відомості про настання для потерпілого негативних наслідків психологічного, фізичного, економічного характеру матеріали справи не містять.

При цьому, матеріали вказаної адміністративної справи містять суперечливі відомості викладені в поясненнях, як ОСОБА_1 , так і потерпілої ОСОБА_2 .. Інших будь-яких належних та допустимих доказів вчинення правопорушення останнім у відношенні до потерпілої, зокрема: пояснення свідків, відеофіксація правопорушення, тощо матеріали адміністративної справи не містять.

Із матеріалів справи, не вбачається повторюваність в часі інцидентів між сторонами.

Також потерпілою не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів звернення до органів опіки чи інших органів, щодо неналежної поведінки батька у відношенні дітей, незаконного поводження зі зброєю та вибуховими пристроями.

Вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру повинно бути підтверджено поясненнями свідків, потерпілих або іншими доказами, що є необхідним елементом складу даного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що виниклий конфлікт призвів до вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї дружини, тобто дій, зазначених у диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак суд позбавлений можливості однозначно оцінити його дії як такі, що містять склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

За таких обставин суд вважає, що складені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними і допустимими доказами вини та підтверджують наявність в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Невід`ємною складовою інкримінованого адміністративного правопорушення повинно бути таке насильство, яке проявляється в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, яке могло завдати чи завдало шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Сам лише факт наявності конфліктної ситуації не може свідчити про вчинення насильства в сім`ї в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Натомість в поясненнях долучених до протоколу про вчинення адмінстративного правопорушення потерпіла не вказує на заподіяння чи можливе заподіяння їй будь-якої шкоди, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинення емоційної невпевненості, нездатності захистити себе тощо.

Згідно ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, на переконання суду, залишився не доведеним факт того, що виниклий конфлікт призвів до вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно ОСОБА_2 . Саме по собі складання протоколу, за відсутності інших достовірних та допустимих доказів, не може бути визнано достатнім доказом для підтвердження його винуватості. В той же час, суд позбавлений процесуального права брати на себе тягар обвинувачення та витребовувати додаткові докази для усунення суперечностей, виявлених при розгляді справи. Відтак провадження по справі слід закрити.

Вказана правова позиція узгоджується із сталою судовою практикою Житомирського апеляційного суду, викладеною зокрема, і у постанові від 24 квітня 2024 по справі №278/4933/23 та у постанові від 05 серпня 2024 по справі №274/1695/24.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а відтак провадження у справі підлягає закриттю за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

З урахуванням наведеного, керуючись ч. 1 ст. 173-2, ст. 247, 280, 283, 284 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 10 діб з моменту її винесення.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК