Справа № 473/5063/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

"11" листопада 2024 р. місто Вознесенськ

Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Кашарайло А.А., особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1

В С Т А Н О В И В:

У протоколі про адміністративне правопорушення серія ААД №840496 від 09.09.2024 року поліцейським, який склав цей протокол, зазначено, що: «09.09.2024 року 14 год. 10 хв. в с.Ракове, вул.Кольчака, 76 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував Т.З. Volkswagen Touareg, д.н. НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів). Від проходження медичного освідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу Алкотесту Драгер та в Вознесенській КП «КНП ВБЛ» ВМР відмовився, шляхом залишення ТЗ на місці водій ОСОБА_1 був відсторонений від керування».

Посадовою особою поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як порушення п.2.5 ПДР та за ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час складання протоколу у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія. Зазначено, що від підпису в протоколі він відмовився.

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, - не визнав. Пояснив, що за кермом їхав не він, їхав ОСОБА_2 за кермом. Сталося ДТП, йому не відомо, хто викликав 102 і швидку. Вказав, що його авто під керуванням ОСОБА_3 підрізали і авто пішло вправо. Зазначив, що свідки не знають хто був за кермом, про що свідчить наданий відеозапис. Вказав, що коли авто військових підрізало їх автомобіль, то військові допомогли їм вийти. Вказав, що він особисто виходив через задні пасажирські двері. Внаслідок того, що авто потрапило в ДТП збили абрикосу, а машина впала на бік і поїхала метрів 20. Вистрелив патрон в подушці. Зазначив, що знайшов військових і гроші їм повертають. Авто зачепило навіс, де продаються раки, та пошкрябало огорожу.

Свідок ОСОБА_2 , вказав, що за кермом був він 09.09.2024 року близько 2 години, оскільки мав намір купити авто, тому їхав за кермом. На підйомі в с.Ракове стали обганяти військові на порш каєні та за поворотом була зебра, по якій переходили діти років по 14. Порш підрізав кероване ним авто та вони притормозили і авто знесло. Військові зупинилися, допомогли вибратися і поїхали. Вони ж з ОСОБА_1 пішли до знайомого через три чотири хати, вмилися, обтрусилися. Чекали евакуатор. Зазначив, що поліцейські нічого не питали, а він нічого поліції не казав. Поліцейські щось ходили з паперами . Ніхто не про що його не запитував він такого не пам`ятає.

Окрім протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №840496 від 09.09.2024 року в судовому засіданні також було оглянуто відеозаписи, зроблені співробітниками поліції на диску. Відповідно до ст.251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення. На диску містяться файли:

"0000000__0016.MP4"

"0000000__0017.MP4"

"0000000__0018.MP4"

"0000000__0019.MP4"

"0000000__0020.MP4"

"Відео WhatsApp, дата_ 2024-09-10 о 10.33.41_4d19ff9e.mp4"

На відео, що надано поліцейськими до протоколу, зафіксовано, що відео розпочинається о 14.56 та до місця події прибуває поліція. ОСОБА_1 перебуває поза межами тз та стверджує, що за кермом авто він не перебував. На підставі ст.63 Конституції України відмовляється надавати покази.

ОСОБА_4 повідомляє поліції, що два чоловіки вилізли з авто, подія була десь о 14.10-14.15 год., вона почула шум, був пил, коли вийшла, то казали, що була якась військова машина. Поліцейський кудись телефонує та говорить, що є потерпілі від ДТП, які відмовилися від госпіталізації. Була швидка, але особи від госпіталізації відмовилися. Поліцейський говорить, що був якийсь свідок миколаївський, який казав, що за кермом був старший із чоловіків, а той каже тепер, що не був. О 16.18 год. поліцейський пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, той відмовляється.

Файл, що починається о 17 год. містить пояснення свідка ОСОБА_5 , яка підписує пояснення не читаючи та вказує, що не має претензій до винуватців, оскільки обіцяли відремонтувати пошкоджене майно. Свідок вказує, що фельдшер із швидкої їх повідомив, що при огляді чоловіків із авто було видно, що останні п`яні.

На останньому відео «WhatsApp, дата_ 2024-09-10 о 10.33.41_4d19ff9e.mp4" ОСОБА_1 повідомляє, що керував авто та перед цим вживав спиртне. Інший чоловік каже взяв кермо і викрутив кермо. ОСОБА_1 каже ніколи не їжджу за кермом п`яний, каже сьогодні перший раз. На 5.29 хв. запису і далі ОСОБА_1 говорить, що вживав спиртне.

Також до матеріалів справи долучено направлення на огляд водія ТЗ з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 09.09.2024 року де зазначено, що огляд не проводився, оскільки водій відмовився.

В матеріалах справи є копія постанови про накладення адміністративного стягнення серія БАА №572403 від 09.09.2024 року складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП.

До матеріалів справи долучено письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 09.09.2024 року які ті надали працівникам поліції, з яких вбачається, що 09.09.2024 року о 14-10 год. вони стали свідками того, як водій автомобіля Фольксваген Туарег, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, скоїв ДТП, а саме заїхав у паркан будинку №76 в с.Ракове, при цьому відмовився від медичної допомоги.

Вказаних свідків суд виклика в судове засіданні 11 листопада 2024 року рекомендованими листами, які ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно із поштовими повідомленнями отримали, проте до суду не прибули та заяв про поважні причини такого не надали.

Тому суд приймає до уваги письмові пояснення вказаних свідків, оскільки вони надані поліції, так як відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі №208/712/19 визначено, що: «Положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу».

Також ЄСПЛ у справі «Аль-Хаваджа та Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom) (пункти 119-147) Великою палатою було роз`яснено принципи, які мають застосовуватись у випадку неявки свідка у відкрите судове засідання. Ці принципи можна узагальнити таким чином (див. також рішення у справах «Хорнкасл та інші проти Сполученого Королівства» (Horncastle and Others v. the United Kingdom), заява № 4184/10, пункти 131-135, від 16 грудня 2014 року, та «Сетон проти Сполученого Королівства» (Seton v. the United Kingdom), заява № 55287/10, пункт 58, від 31 березня 2016 року): (i) у першу чергу Суд повинен розглянути попереднє питання щодо наявності поважної причини для оголошення показань свідка за його відсутності, враховуючи, що за загальним правилом свідки повинні надавати показання в судовому засіданні і для забезпечення їхньої явки мають бути докладені всі розумні зусилля;

(ii) типовими причинами неявки, як у згаданій справі «Аль-Хаваджа та Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), є смерть свідка чи побоювання помсти. Проте існують інші законні підстави неявки свідка в судове засідання;

(iii) якщо свідка не було допитано на будь-якій попередній стадії провадження, оголошення показань свідка замість надання їх безпосередньо у судовому засіданні має бути крайнім заходом;

(iv) визнання допустимим доказом показань відсутніх свідків призводить до потенційно невигідних умов для обвинуваченого, який, у принципі, під час судового розгляду кримінальної справи повинен мати ефективну можливість оскаржити доказ проти нього. Зокрема, він повинен мати можливість перевірити точність і достовірність показань свідків шляхом їх допиту в усній формі у його присутності або під час надання показань свідком, або на певній пізнішій стадії провадження;

(v) відповідно до правила «єдиного або вирішального доказу», якщо визнання вини обвинуваченого виключно або переважно ґрунтується на показаннях свідків, яких обвинувачений не може допитати на будь-якій стадії провадження, його права на захист обмежуються неправомірно;

(vi) у цьому контексті слово «вирішальний» слід розуміти вузько як таке, що вказує на доказ такої значущості або важливості, який, вірогідно, маже стати вирішальним для результату розгляду справи. Якщо неперевірені показання свідка підтверджуються іншими доказами, вирішення питання, чи є вони вирішальними буде залежати від сили підтверджуючих доказів: чим більш вагомими будуть інші обвинувальні докази, тим менше вірогідність визнання показань відсутнього свідка вирішальними;

(vii) проте, оскільки пункт 3 статті 6 Конвенції слід тлумачити у контексті загальної оцінки справедливості провадження, правило єдиного або вирішального доказу не повинно застосовуватися жорстко;

(viii) зокрема у випадку, коли показання зі слів іншої особи є єдиним або вирішальним доказом проти обвинуваченого, визнання його допустимим доказом не призводить автоматично до порушення пункту 1 статті 6. При цьому, якщо засудження ґрунтувалося на єдиному або вирішальному показанні відсутнього свідка, Суд має піддати провадження найретельнішому аналізу. З огляду на загрози, пов`язані з визнанням таких показань допустимим доказом, він буде дуже важливим складником для встановлення балансу та вимагатиме достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі існування вагомих процесуальних гарантій. У кожній справі питання полягає в наявності достатніх урівноважуючих факторів, у тому числі заходів, здатних забезпечити справедливу та належну оцінку достовірності такого доказу. Це дозволить обґрунтування засудження на підставі такого доказу лише за умови, що він є достатньо достовірним з урахуванням його важливості для справи.

У справі стосовно ОСОБА_1 суд вжив всіх заходів для виклику свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були очевидцями події, але ті до суду не прибули, проте їх пояснення можуть бути враховані як доказ, оскільки вони містяться як в окремих документах, складених поліцією, так і на відеозаписі до протоколу.

Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд враховує, що нею передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. У ході здійснення судом провадження за ч.1 ст.130 КУпАП, яке проявилось у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння підлягає доведенню факт керування особою транспортним засобом, наявність ознак такого сп`яніння, пропозиція/вимога пройти огляд на стан сп`яніння та факт відмови водія від проходження зазначеного огляду.

Під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів відомих цій особі і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі.

Відповідно до п.2.5 постанови Кабінету Міністрів України «Про правила дорожнього руху» №1306 від 10.10.2001 року водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Таким чином норми ПДР встановлюють обов`язок водія, а не право, пройти огляд на визначення стану сп`яніння і жодних винятків для цього (втома, брак часу, не бажання водія) ПДР не містять.

Згідно із ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Наданий до суду протокол про адміністративне правопорушення, на думку суду відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оскільки в ньому зазначено наявні у ОСОБА_1 ознаки стану алкогольного сп`яніння, а також зазначено, що огляд він пройти відмовився.

Зазначена у протоколі інформація співпадає з обставинами, зафіксованими на долучених до протоколу відеофайлах, зокрема пропозицію поліцейського пройти огляд та відмову від такого огляду з боку ОСОБА_1 .

Те що ОСОБА_1 не визнав факт керування тз в момент ДТП спростовується даними відеозапису "Відео WhatsApp, дата_ 2024-09-10 о 10.33.41_4d19ff9e.mp4".

Щодо показів свідка ОСОБА_7 , який під час судового розгляду стверджував що саме він керував тз, то вони не знайшли свого підтвердження оскільки надані відеозаписи, а саме "Відео WhatsApp, дата_ 2024-09-10 о 10.33.41_4d19ff9e.mp4" не містить даних про те аби цей свідок чітко вказував, що авто в момент ДТП керував саме він.

Хоча у справі й відсутні прямі докази керування ОСОБА_1 авто перед ДТП, проте існують непрямі докази, а саме оглянуті відеозаписи, письмові пояснення свідків, які не виключають того, що саме він був за кермом авто та після ДТП відмовився пройти огляд на визначення стану сп`яніння на вимогу поліцейського за наявності ознак такого стану.

Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі. Достатність доказів - це можливість суду покласти їхню сукупність або один із них в основу процесуальною рішення. Ця ознака доказів застосовується тільки щодо певної їх сукупності.

У даній справі сукупність доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, за яким йому поліція пред`явила обвинувачення. Так згідно із Постановою Верховного Суду від 4 липня 2018 року справа №688/788/15-к провадження №51-597км1: «22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. 23. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. 24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. 25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. 26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

З огляду на досліджені докази суд вважає що поза розумним сумнівом доведено те, що в діях ОСОБА_1 є всі ознаки складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Враховуючи суспільну небезпеку правопорушення та його характер, суд вважає доцільним застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП із ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.40-1, ч.1 ст.130, 268, 280, 283-285 КпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, і застосувати до нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, в дохід держави. Рахунок: UA0014001, Отримувач: Миколаївське ГУК/Микол. обл./21081300, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Код класифікації доходів бюджету: 21081300, Найменування: адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, який підлягає сплаті не пізніше, як через 15 (п`ятнадцять) днів з дня вручення копії постанови з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ст.308 КУпАП в разі несплати штрафу у зазначений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання, роботи або за місцем знаходженням майна, яким стягується подвійний розмір штрафу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 грн. Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)Рахунок отримувача: UA0026001Код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова може бути оскаржена через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Н.Б.Зубар