ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1320/24 Справа № 181/300/24 Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши у присутності захисниці Рідченко Марії Володимирівни, яка діє в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

апеляційну скаргу захисниці Рідченко М.В., подану на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, мешканець АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановила:

Постановою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, із позбавленням права керування транспортним засобом строком на один рік, також визначено зобов`язання сплати ним судового збору у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до змісту постанови суду, вбачається, що 25 лютого 2024 року о 19годині 50 хвилин водій ОСОБА_1 по вулиці Мостовій у селі Новопавлівка керував транспортним засобом марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітке мовлення). На вимогу працівника поліції пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із рішенням суду захисниця Рідченко М.В. подала апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги захисниця зазначає, що постанова суду першої інстанції є необгрунтоваю, оскільки судом неналежним чином було з`ясовано всі фактичні обставини справи, належним чином не роз`яснено право на захист, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Захисниця звертає увагу, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не містить доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія, на що посилався суд першої інстанції, також не доводить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Матеріали справи, крім того, взагалі не містять об`єктивних, належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Захисниця наголошує, що судом першої інстанції взагалі не було надано оцінку всім доводам сторони захисту, викладеними у клопотання про закриття адміністративного провадження. Також, всупереч вимогам чинного законодавства, суд першої інстанції не допустив захисницю до участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції, відмовивши у задоволенні такого клопотання, поданого стороною захисту завчасно та аргументувавши дану відмову тим, що проведення судового засідання у режимі відеоконференції може значно ускладнити розгляд справи та збільшити час судового розгляду.

Перевіривши витребувані із Межівського районного суду Дніпропетровської області матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, вислухавши захисницю ОСОБА_2 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, дослідивши додані до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписи, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за такими підставами.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Апеляційний суд вважає, що наведених вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваної постанови місцевий суд в повному обсязі виконав вимоги ст.280 КУпАП, всебічно дослідив матеріали справи та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, пославшись у своїй постанові на досліджені під час судового розгляду належні та допустимі докази, зокрема на: протокол про адміністративне правопорушення від 25 лютого 2024 року, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №898493, рапорт інспектора СРПП ВП №2 та письмову розписку ОСОБА_3 ..

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №273799 від 25 лютого 2024, складеного щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1) вбачається, що 25 лютого 2024 року о 19 годині 50 хвилин водій ОСОБА_1 по вулиці Мостовій у селі Новопавлівка керував транспортним засобом марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, нечітке мовлення). На вимогу працівника поліції пройти огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. У протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що пояснення містяться на окремому аркуші. Крім того зафіксовано, що документи у водія не вилучались, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом останній не отримував. Водій відмовився від підпису протоколу про адміністративне правопорушення.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів при проведенні відео фіксації у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей, водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд за допомогою Drager Alcotest 6810. Водій від проходження огляду відмовився, про що свідчить відповідний запис у графі: «результати огляду на стан сп`яніння». Від підпису даного документу водій також відмовився (а.с.3).

Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції встановлено, що ОСОБА_1 запропоновано пройти відповідний огляд на стан сп`яніння у Першотравенський МСЛ. Від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 відмовився (а.с.4).

Відповідно до наявних в матеріалах справи пояснень водія ОСОБА_1 , вбачається, що на підставі ст.63 Конституції України ОСОБА_1 від надання письмових пояснень відмовився (а.с.5).

Відповідно до змісту Постанови серії БАД №898493 від 25.02.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що 25.02.2024 року водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого у темний час доби не освітлювався задній номерний знак, а також не горіли задні габаритні ліхтарі, чим порушив вимоги п.2.9В та 31.6Б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121, ч.1 ст.121-3 КУпАП. На водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень (а.с.7).

Зі змісту розписки громадянина ОСОБА_3 , вбачається, що 25.02.2024 року, він отримав від працівників поліції транспортний засіб ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 зобов`язався не допускати громадянина ОСОБА_1 до керування транспортним засобом, до повного витверезіння останнього та доставити транспортний засіб до постійного місця його зберігання.

Із наявного у матеріалах справи відеофайлу вбачається, що 25 лютого 2024 року о 19 годині 50 хвилин працівниками поліції було зупинено транспортний засіб засобом марки ВАЗ 2108, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .. Підставою зупинки було порушення водієм вимог п.2.9В та 31.6Б ПДР України, а саме того, що на його автомобілі під час руху у темний час доби не освітлювався задній номерний знак, а також не горіли задні габаритні ліхтарі. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , який не заперечував факту керування ним даним транспортним засобом, у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя та очей, невиразна вимова. У зв`язку з чим, водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, однак ОСОБА_1 на дану пропозицію працівників поліції відповів відмовою.

Зазначені на цьому відеофайлі фактичні обставини, а також зміст викладеної у протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів інформації підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову останнього від проходження встановленого законом порядку огляду на стан сп`яніння.

Відеозапис з бодікамер працівників поліції є належним та допустимим доказом, і на ньому зафіксовано лише ті обставини, які мають значення для встановлення обставин справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме підтвердження факту керування транспортним засобом та відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а також роз`яснення поліцейським наслідку такої відмови.

Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмова особи, яке керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП, узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Таким, чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП, а посилання апелянта на неповноту дослідження судом доказів є необґрунтованими, носять суб`єктивну оцінку та спростовуються матеріалами провадження та доказами по справі, наведеними вище, в їх сукупності.

Апеляційним переглядом встановлено, що письмові докази, наявні в матеріалах адміністративного провадження, в повній мірі дозволяють встановити обставини, які мають значення для розгляду даної справи щодо ОСОБА_1 та переконливих підстав для сумнівів з приводу обставин, які наведено у письмових доказах, не встановлено. Крім того, письмові докази цілком узгоджуються з відеозаписом з боді-камери працівників поліції, а тому сумнівів в їх достовірності у апеляційного суду не виникає.

Крім того, дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735.

Суд апеляційної інстанції враховує, крім іншого, й положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Підсумовуючи викладене апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Таким чином, оскільки апеляційний суд цілком погодився з висновком суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану слід залишити без змін, а подану на неї апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

постановив:

Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя

Дніпровського апеляційного суду: О.В. Рябчун