ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/613/24 Головуючий суддя І інстанції Чайка І. В.
Провадження № 33/818/1294/24 Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 року м. Харків

Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Лукаш О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лукаш О.М. на постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 18.01.2024 року о 23:11 год. керував автомобілем ВАЗ 21703 державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Ньютона, 113, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору «Драгер» або у закладі охорони здоров`я КНП ОКНЛ у лікаря нарколога, водій відмовився під відеофіксацію. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі захисник Лукаш О.М. просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, вважаючи, що постанова винесена невмотивовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що ОСОБА_1 не керував автомобілем в момент коли на місце події прибули працівники поліції. Також зазначала, що працівники поліції під час спілкування с ОСОБА_1 , а також під час кладення протоколу порушували вимоги чинного законодавства. Поряд з цим посилається на фактичні обставини справи, вважаючи що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення. Зазначала, що працівник поліції не роз`яснювали ОСОБА_1 його права. Вважала, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисник, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався як на докази, на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, пояснення працівників поліції, які вони надавали в суді першої інстанції, акт огляду на стан сп`яніння, направляння на огляд водія, рапорт працівника поліції, відомості відеозапису.

Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що 18.01.2024 року ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням газоаналізатору Драгер або в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога відмовився.

З відомостей цього протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом, про що свідчить його власноручний підпис у відповідній графі.

Поряд з цим, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк.4,5), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції роз`яснили останньому зміст цього протоколу, що останньому було зрозуміло.

Аналізуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та був ознайомлений з відомостями, які були зафіксовані у цьому протоколі.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КУпАП, вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами та огляд на стан алкогольного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.

Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.

Тобто ОСОБА_1 не скористався своїм правом оскаржити дії працівників поліції під час складення протоколу стосовно нього.

Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.

Крім того, відповідно до відомостей відеозапису, який міститься в матеріалах справи (арк. 4) вбачається, що працівники поліції рухались на службовому автомобілі за автомобілем ВАЗ 21703, д.н.з. НОМЕР_1 та зупинили останній, оскільки він рухався під час дії комендантської години. За кермом зупиненого автомобіля перебував ОСОБА_1 , який повідомив працівників поліції що рухався додому.

Такі відомості відеозапису, поза розумним сумнівом, свідчать про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем та був зупинений працівниками поліції, що свідчить про те, що саме він був водієм автомобіля.

Крім того, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції вбачається, що 18.01.2024 року у складі екіпажу під час дії комендантської години за адресою: АДРЕСА_1 , було зупинено транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 .. Під час спілкування з водієм у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці його зупинки за допомогою газоаналізатору Драгер або в закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога, на що водій відмовився. На водія ОСОБА_1 було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП. Водій від керування відсторонений, автомобіль припаркований без порушень ПДР.

В судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції була допитана у якості свідка працівник поліції, яка складала протокол та рапорт у цій справі інспектор поліції ОСОБА_2 . Будучі повідомленою про кримінальну відповідальність за введення суд в оману та за надання неправдивих показань пояснила, що 18.01.2024 року екіпажем патрульної поліції, до складу якого вона входила, було зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_1 під час спілкування з ним було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано останньому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або на місці його зупинки або у медичному закладі. ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, за що стосовно нього було складено протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП. Також свідок пояснила, що ОСОБА_1 були роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Також пояснила, що у їх екіпажу не було в наявності газоаналізатору Драгер, а тому вона зателефонувала до іншого екіпажу патрульної поліції, щоб вони привезли цей прилад для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння. Інший екіпаж під`їхав та привіз газоаналізатор Драгер, однак ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому ним не скористалися.

Такі пояснення узгоджуються з відомостями відеозапису події, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе врахувати їх як доказ у цій справі.

Зокрема, з відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль, який рухався під час дії комендантської години, яким керував ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та працівники поліції запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння або на місці його зупинки з використанням алкотестеру драгер, або у закладі охорони здоров`я. Працівник поліції ОСОБА_2 відразу після того, як встановила ознаки алкогольного сп`яніння зателефонувала своєму командиру та просила привезти газоаналізатор драгер на місце події. На неодноразові пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, повідомивши працівників поліції, що «…не хоче».

Також з відеозапису вбачається, що працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 порядок проведення огляду та наслідки йог відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що об`єктивно спростовує такі твердження апелянта.

Поряд з цим, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 питав у працівників поліції, «…що їм від нього потрібно?», на що працівники поліції чітко роз`яснили останньому вимоги п. 2.5 ПДР України та порядок проведення огляду та наслідки відмови від проходження огляду.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 перебував біля службового автомобіля працівників поліції, а працівники поліції стояли біля нього, а інспектор ОСОБА_2 з відчиненою дверкою перебувала в службовому автомобілі, але ж чула та підтримувала спілкування з ОСОБА_1 .

Такі відомості відеозапису об`єктивно свідчать про те, що саме інспектор ОСОБА_2 особисто виявила ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та зазначила про це в протоколі та в своєму рапорті, а тому такі твердження апелянта є необґрунтованими.

Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 впродовж спілкування з працівниками поліції неодноразово пояснював працівникам поліції, що він «адекватний» та про те, що він має право впродовж 15 хвилин після почату комендантської години доїхати до дому.

Такі пояснення ОСОБА_1 висловлював в процесі спілкування з працівниками поліції безпідставно, оскільки вона не стосувались змісту розмови, що поза розумним сумнівом свідчить про його поведінку, яка не відповідала обстановці, що також свідчить про обґрунтованість виявлення працівниками поліції такої ознаки сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Лукаш О.М. залишити без задоволення.

Постанову судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 липня 2024 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.К. Шабельніков