Справа № 650/2104/24
провадження № 3/650/866/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року в селищі Велика Олександрівка суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області Сікора О.О., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною третьою статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

в с т а н о в и в :

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення А7351 № 27 про військове адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 172-20 КУпАП від 30 квітня 2024 року обвинувачується старший солдат ОСОБА_1 у тому, що 30 квітня 2024 року близько 22.00 год. вживав алкогольні напої знаходячись на території розташування військової частини НОМЕР_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності на судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Заяви про відкладення судового засідання подано не було. Наведене, враховуючи вимоги частини першої статті 268 КУпАП, не є перешкодою для розгляду справи.

Вирішуючи питання про розгляд справи за відсутності особи, суд враховує, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З наявних в розпорядженні суду матеріалів справи вбачається, що особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, було достовірно відомо про факт складення стосовно неї протоколу про адміністративне правопорушення та подальший розгляд справи в суді.

Також, при вирішені питання про розгляд справи у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд виходить з того, що останньою не було подано до суду жодних клопотань, заяв, заперечень тощо. Таких відомостей немає і в документах, доданих до протоколу.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вказаного протоколу вбачається, що уповноважена особа кваліфікувала дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 172-20 КУпАП, а отже доведенню підлягає відповідний склад адміністративного правопорушення, який полягає, зокрема, у доведенні обставин щодо:

наявності у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності статусу військовослужбовця;

виконання нею обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння;

вчинення відповідних дій в умовах особливого періоду.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

З наданих суду матеріалів суд встановив, що дійсно особа, яка притягається до адміністративної відповідальності є військовослужбовцем, у вказаний час та дату виконувала обов`язки військової служби, і події.

Також суд встановив, що старший солдат ОСОБА_1 30 квітня 2024 року близько 22.00 год. вживав алкогольні напої знаходячись на території розташування військової частини НОМЕР_1 .

Вказані обставини не свідчать про можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 172-20 КУпАП, оскільки не підтверджують наявності в його діях усіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Так, диспозиція зазначеної частини статті КУпАП передбачає необхідність відображення у протоколі і подальше підтвердження факту перебування особи в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або відмови такої особи від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Натомість протокол не містить викладення відповідних обставин, що свідчить про їх не встановлення уповноваженою особою, а значить не можливість і встановлення під час судового розгляду.

Вказівка на те, що особа вживала алкогольні напої не є тотожним вказаним обставинам, та само по собі не може тягнути адміністративну відповідальність. Така обставина є підставою для того, щоб уповноважена особа встановила у військовослужбовця ознаки сп`яніння, на підставі чого в подальшому пред`явила йому вимогу про проходження відповідного огляду.

Крім того, як встановлено із матеріалів справи ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого було встановлено факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а отже саме це мало бути зазначено у протоколі для можливості притягнення його до адміністративної відповідальності встановленого виду.

Фактично, для можливості притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, звичайно за умови встановлення усіх інших обов`язкових елементів об`єктивної сторони, є потреба у зміні фабули правопорушення викладеної у протоколі, що з боку суду є неможливим.

Крім того, обов`язковим елементом об`єктивної сторони інкримінованого правопорушення є вчинення відповідного діяння в умовах особливого періоду, що також має бути відображено у протоколі і чого також не було здійснено уповноваженою службовою особою.

Тобто у протоколі не зазначена обставина, яка і утворює склад правопорушення за частиною третьою, а не частиною першою статті 172-20 КУпАП, а отже суд не має підстав і її встановлювати та перевіряти. Фактично уповноважена особа не вміняла ОСОБА_1 вчинення відповідного діяння в умовах особливого періоду.

Оскільки умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення у її діях або бездіяльності усіх обов`язкових елементів складу інкримінованого правопорушення, а в даному випадку встановлено, що в діях ОСОБА_1 уповноважена особа не вбачала його перебування у стані алкогольного сп`яніння та допущення відповідної поведінки в умовах особливого періоду, суд констатує недоведеність вини останнього.

При цьому суд наголошує, що він не вправі самостійно змінювати фабулу викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Так само, чинним КУпАП не передбачено повноважень суду для зміни кваліфікації дій особи, адже це суперечитиме наведеним засадам здійснення правосуддя.

Так, частиною першою статті 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями частини третьої статті 6Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн, ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням». Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у вигляді штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої (тоді як за КК України мінімальний штраф становить тридцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ встановив, серед іншого, порушення частини третьої статті 6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення, відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення, таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.

У рішенні в справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20. Вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою ЄСПЛ, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини першої статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Висновки викладені Європейським судом справедливості у відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є одним з джерел національного права, а отже є обов`язковими до виконання державною Україна.

Таким чином, оскільки суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення відображену в протоколі, перекваліфіковувати дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, самостійно відшукувати докази на користь обвинувачення щодо обставин визнаних судом недоведеними, а учасниками провадження їх надано не було, слід виснувати про вичерпання судом усіх визначених законом можливостей щодо збору доказів, а отже наявності підстав для розгляду справи за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, а отже провадження у справі належить закрити відповідно до пункту 1 статті 247, пункту 3 частини першої статті 284 КУпАП, у зв`язку з недоведеністю наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 172-20 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що враховує суспільну небезпеку правопорушень, що чиняться у сфері військової дисципліни, необхідність невідворотності покарання порушників та створення умов, які б перешкоджали розповсюдженню таких дій, проте, саме необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України(неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), зобов`язує суд при розгляді справи та визначення винної особи керуватись, в першу чергу, засадами верховенства права, які покликані забезпечити, насамперед, сучасний правопорядок України в цілому.

Керуючись статями 283, 284 КУпАП, а також іншими наведеними положеннями законодавства, суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі про адміністративне правопорушення,передбачене частиною третьою статті 172-20 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, шляхом подання апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області.

Суддя: _______________ О.О. Сікора