ПОСТАНОВА

Іменем України

01.11.2024 Справа №607/23166/24 Провадження №3/607/9602/2024

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Марциновська І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , працюючої технологом ТОВ «Вінісан», особи з інвалідністю 3 групи, у якої на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей,

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

УСТАНОВИЛА:

29.10.2024 на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від відділення поліції № 4 (м. Збараж) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 279301 від 23.10.2024 зазначено, що 22.10.2024 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на подвір`ї за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: висловлювалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. Правопорушення вчинене ОСОБА_1 повторно протягом року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2024 ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та на неї накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн.

Дії ОСОБА_1 посадовою особою органу Національної поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

У судовому засіданні 01.11.2024 ОСОБА_1 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, винуватою себе у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнала. Пояснила, що протягом тривалого часу між нею та ОСОБА_2 наявний конфлікт щодо нерухомого майна, оскільки вони разом збудували будинок, право власності на який ще не зареєстрували, а свекруха постійно говорить, що її частки у цьому будинку немає. Також конфлікти з ОСОБА_2 виникають через те, що остання негативно налаштовує проти ОСОБА_1 її неповнолітніх дітей шляхом придбання тих речей, які ОСОБА_1 сама дітям купити не може, та постійно втручається у питання виховання дітей. Зазначила, що 22.10.2024 мала намір зробити фотознімки кухні свекрухи та зафіксувати антисанітарні умови у її житлі для надання доказів до суду. Однак на той час у кухні знаходилась сестра свекрухи - Оксана, яка також почала говорити ОСОБА_1 , що у неї немає частки у цьому майні та що вона в цій хаті є ніким. Відтак конфлікт мав місце саме між ОСОБА_1 та сестрою свекрухи Оксаною. Під час даного конфлікту вони обоє висловлювались на адресу одна одної нецензурною лайкою. ОСОБА_2 на той час на кухні не були і вона не приймала участь у конфлікті. У подальшому ОСОБА_1 вийшла на подвір`я і вже там саме свекруха почала до неї негативно висловлюватись. Сама ОСОБА_1 на адресу свекрухи нецензурну лайку не вживала.

У судовому засіданні 01.11.2024 потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що 22.10.2024 під час того, як вона поралась по господарству, прийшла ОСОБА_1 та почала фотографувати її кухню, а також ображала її сестру Оксану. Через це між ними почалася сварка, під час якої ОСОБА_1 ображала потерпілу нецензурною лайкою, однак фізичною розправою не погрожувала. Не заперечувала, що такі сварки між сторонами носять постійний характер через спір щодо нерухомого майна, а також щодо виховання неповнолітніх дітей.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У контексті рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції основоположних прав і свобод людини, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису, особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з вказаних вище порушень.

Суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 вказаного закону визначено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Таким чином самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, словесні образи, погрози тощо не формують домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і за умови, що такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали чи могли завдати шкоди психічному здоров`ю особи.

Крім того, системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 279301 від 23.10.2024 вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується те, що 22.10.2024 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на подвір`ї за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 , а саме: висловлювалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.

Разом з тим такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Так, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно своєї свекрухи ОСОБА_2 . суду надані письмова заява та пояснення ОСОБА_2 , а також письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

При цьому із вказаних пояснень вбачається, що між сторонами виник конфлікт, під час якого сторони виловлювалися нецензурною лайкою.

Також з наданих у судовому засіданні пояснень суд встановив, що між сторонами протягом тривалого часу наявні неприязні відносини, внаслідок чого між ними постійно виникають сварки та конфлікти.

Більше того у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 заперечила, що ОСОБА_1 погрожувала їй фізичною розправою.

Такі обставини дають підстави дійти висновку про відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 по відношенню до свого ОСОБА_2 саме домашнього насильства.

При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

За змістом ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так само Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема, у справах «Кобець проти України» (рішення від 14.02.2008), «Берктай проти Туреччини» (рішення від 08.02.2001), «Леванте проти Латвії» (рішення від 07.11.2002) вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

При цьому судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, яка притягується до відповідальності, і лише в межах зазначеного у протоколі про адміністративне правопорушення обвинувачення, на підставі зібраних посадовою особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, доказів. Суд не має збирати з власної ініціативи докази, позаяк в протилежному випадку суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути визнаний безстороннім.

З урахуванням викладеного суд встановив, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, які в їх сукупності та взаємозв`язку доводили б винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та наявність у її діях складу цього адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких підстав суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, не доведена поза розумним сумнівом матеріалами справи, у зв`язку із чим провадження у даній справі підлягає закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому, виходячи зі змісту норм ч. 2 ст. 284, ст. 247 КУпАП, не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору за розгляд цієї справи.

Керуючись ст. 7, 9, 40-1, 172-3, 245, 247, 251-252, 283-285, 287, 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити відносно ОСОБА_1 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

СуддяІ. В. Марциновська