Провадження №: 3/752/8608/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2024 м. Київ

суддя Голосіївського районного суду міста Києва Бушеленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення, що надійшли

відІНФОРМАЦІЯ_2
пропритягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-11 КУпАП
відносноОСОБА_1 дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання - АДРЕСА_1 місце реєстрації - АДРЕСА_2
за участіОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2024 курсант ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_1 , як особа, яка протягом року притягалася до адміністративної відповідальності за самовільне залишення військової частини, самовільно залишив територію ІНФОРМАЦІЯ_2, чим порушив вимоги 1, 12, 16, 49, 26, 217, 222, абз. 10, 15 ст. 128, ст. 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, адже фактично був відсутній на території Військового інституту з 01.10.2024 (не пізніше 21:40) по 07:30 02.10.2024. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-11 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 172-11 КУпАП самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

У ч. 2 ст. 172-11 КУпАП закріплено, що діяння, передбачені ч. 1 цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, тягнуть за собою арешт з утриманням на гауптвахті на строк від семи до п`ятнадцяти діб.

Згідно з ч. 3 ст. 172-11 КУпАП Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під часпроходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2021 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію".

Станом на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 в суді особливий період триває. Крім того, з 24.02.2022 та станом на час проведення судового засідання в Україні діє воєнний стан, введений в установленому законодавством порядку з огляду на військову агресію Російської Федерації проти України.

Подія та склад адміністративного правопорушення та наявність вини у діях ОСОБА_1 доводяться його особистими визначальними пояснення та матеріалами, поданими уповноваженим органом, де міститься протокол про адміністративне правопорушення № 37 від 21.01.2023, складений за порушення ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, який за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 № 329, доповідь про самовільне залишення Військового інституту від 01.10.2024, рапорт курсового офіцера від 02.10.2024, наказ про призначення службового розслідування від 02.10.2024, акт службового розслідування, письмові пояснення свідків, витяг з наказ про результати службового розслідування від 14.10.2024, бланк розпорядку дня Військового інституту, військовий квиток ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію військової частини, накази на ОСОБА_1 по стройовій частині, судові рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-11, ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за правопорушення, вчинені у січні та лютому 2024 року (копії).

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та пояснив, що відсутній був у розташуванні Військової частини - Військового інституту з тих причин, що хотів розібратися у собі та побути на самоті із самим собою. Самовільне залишення військової частини знав, готовий до понесення стягнення, шкодує про вчинене.

Поряд з викладеним суд (суддя) не погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_2 саме за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП, про що вказано у протоколі про адміністративне правопорушення № АП-8, адже він не є таким, що самовільно залишив військову частину на строк більше 3 та не більше 10 діб, що доводитися документами, приєднаними до протоколу про адміністративне правопорушення та самим протоколом, його особистими поясненнями.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Адміністративним правопорушенням (проступком) ч. 1 ст. 9 КУпАП визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, повне, всебічне з`ясування обставин справи, її вирішення у точній відповідності до закону.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 251 КУпАП).

У силу ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди в Україні застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п. 53 рішення у справі "Гурепка проти України").

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України" (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey, п. 282) зазначається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Також Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях вказує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа "Коробов проти України" № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дотримуючись принципу правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права, держава повинна зробити текст закону легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів, які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Зважаючи на викладене, кваліфікація дій ОСОБА_1 у цій справі підлягає зміні у бік покращення становища особи з ч. 3 ст. 172-11 КУпАП на ч. 2 ст. 172-11 КУпАП, а тому останній притягається до адміністративної відповідальності за протоколом № АП-8 саме за ч. 2 ст. 172-11 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 визнається винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-11 КУпАП, до нього застосовується передбачене законодавством адміністративне стягнення у межах санкції відповідної статті, при накладенні якого судом (суддею) враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь вини, майновий стан, мотиви його вчинку, які не узгоджуються з вимогами воєнного часу, Дисциплінарним статутом Збройних сил України.

Обставин, які пом`якшують відповідальність не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує відповідальність є вчинення правопорушення у період дії воєнного стану.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, суд (суддя) дійшов висновку про необхідність накладення на порушника адміністративного стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті в межах санкції ч. 2 ст. 172-11 КУпАП.

Підстав для повернення протоколу про адміністративне правопорушення, так само як і підстав для закриття провадження у справі не встановлено.

Відповідно до п. 12 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 172-11, 221, 283-284, 287-291КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-11 КУпАП та піддати його адміністративному стягненню у виді арешту з утриманням на гауптвахті на строк 12 (дванадцять) діб.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня її винесення.

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Стягувачем за цією постановою державний орган, за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення.

Боржником за цією постановою є особа, яка притягається до адміністративної відповідальності (анкетні дані, що видалося за можливе установити, наведені в вступній частині постанови).

Суддя О.В. Бушеленко