Постанова

Іменем України

12 листопада 2024 року

м. Київ

провадження №33/824/4946/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Мазурик О. Ф.

за участю

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Гончаренка Олексія Олександровича

на постанову Переяслав-Хмельницького районного суду міськрайонного суду Київської області

в складі судді Хасанової В. В.

від 02 вересня 2024 року

у справі №373/653/24 Переяслав-Хмельницького районного суду міськрайонного суду Київської області

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП

громадянина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

У С Т А Н О В И В:

17 березня 2024 року старшим сержантом поліції Кайденком Д. А. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №103395 про те, що громадянин ОСОБА_1 , 17.03.2024, о 21 год. 15 хв., на вул. Героїв Дніпра, 31, в м. Переяслав, Київської області, керував транспортним засобом «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9.а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В протоколі зазначено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного приладу «AlcotestDrager 6810», ARBE-0021. Результат огляду позитивний 1,76‰.

Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02вересня2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк1 (один) рік.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник Хоменка В. І. - подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що місцевий суд проігнорував його доводи щодо порушення порядку використання спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6810», адже із відеозапису видно, що ОСОБА_1 тримає мундштук у руках у тій частині, яка в подальшому контактує з губами, що суворо заборонено інструкцією з використання цього приладу.

Крім того, з відео вбачається, що зелений індикатор на технічному засобі «Alcotest Drager 6810» гасне та в подальшому не подає сигналів, а за інструкцією повинен постійно працювати, або світитися, або блимати. Крім того, поліцейський після увімкнення приладу натиснув кнопку, в той час, як інструкцією не передбачено натискання кнопок, доки світиться зелений індикатор.

Також акцентував увагу, що шестимісячний термін повірки та градуювання технічного засобу не дотримано, тому вважав, існують сумніви в об`єктивності показників пристрою.

Зазначив, що суд не звернув увагу на той факт, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, останній поводився адекватно, не чинив спротиву, спокійно виконував усі вказівки працівників поліції.

Вказував, що місцевий суд не звернув увагу на той факт, що направлення на огляд йому не вручали. Вказав, що ОСОБА_1 категорично не погодився з результатом, однак поліцейські не доставили його до медичного закладу, натомість роз`яснили процедуру, якою ввели в оману ОСОБА_1 , а саме, що самостійне проходження огляду у лікаря-нарколога протягом двох годин, без поліцейського буде недійсним.

Зазначив, що поліцейські не надали достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За вказаних обставин просив скасувати постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Разом з апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Гончаренко О. О. також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської областівід 02 вересня2024 року.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, посилався на те, що текст постанови отримав на електронну пошту 23.09.2024 та звернувся з апеляційною скаргою.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Згідно ст. 289 КУпАП, у разі пропуску строку на оскарження постанови суду з поважних причин, його може бути поновлено за заявою особи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 285 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2024 судом першої інстанції винесено оскаржувану постанову.

З апеляційною скаргою захисник ОСОБА_1 - Гончаренко О. О. звернувся 01.10.2024, тобто з пропуском строку, передбаченого ст. 294 КУпАП.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, в клопотанні про поновлення строку скаржник зазначив, що отримав текст оскаржуваної постанови 23.09.2024.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постову винесено судом 02.09.2023. Матеріали справи не містять доказів належного вручення копії оскаржуваної постанови у строки, визначені КУпАП.

Звертаючись із апеляційною скарго, скаржник зазначив, що текст оскаржуваної постанови отримав на свою електронну адресу 23.09.2024 та 01.10.2024 подав апеляційну скаргу.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені скаржником причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду є поважними.

Також суд враховує, що частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права" (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France), Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Ураховуючи викладене та виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та поновлення захиснику ОСОБА_1 - Гончаренку О. О. строку на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02.09.2024.

У судове засідання 22.10.2024 ОСОБА_1 та його захисник Гончаренко О. О. не з`явилися. 15.10.2024 надійшло клопотання від захисника ОСОБА_1 - Гончаренко О. О. про відкладення розгляду справи. Суд клопотання задовольнив та, з урахуванням зайнятості адвоката, відклав розгляд справи на 12.11.2024.

У судовому засіданні 12.11.2024 захисник ОСОБА_1 - Гончаренко О. О. надав пояснення, тотожні зазначеним в апеляційній скарзі, підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_1 - Гончаренко О. О., вивчив та перевірив матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідив наявні у справі докази, перевірив доводи апеляційної скарги, викладені скаржником, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, визнано скаржником та не заперечувалось ОСОБА_1 , що під час дії воєнного стану 17.03.2024, приблизно о 21 год. 15 хв., поліцейські зупинили останнього. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що фактично ОСОБА_1 зупинив екіпаж, який не перевіряв та не встановлював ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 , а лише усно озвучив наявність запаху алкоголю з порожнини рота, одразу поставив вимогу щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд, констатуючи факт зупинки ОСОБА_1 , вважає таку зупинку законною, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено і діє на даний час.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно з п.п., 5, 6, 7 ч.1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

- запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування;

- встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;

- перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного вбачається, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

З огляду на викладене факт зупинки транспортного засобу «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 не свідчать про порушення прав останнього.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 17.03.2024, о 21 год. 15 хв., на вул. Героїв Дніпра, 31, в м. Переяслав, Київської області, керував транспортним засобом «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.9.а ПДР України.

Огляд на стан сп`яніння водія проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки, зі згоди водія, за допомогою приладу «Alcotest Drager 6810», ARBE-0024 за результатами якого станом на 21 год. 21 хв., 17.03.2024, в повітрі, що видихнув водій ОСОБА_1 , зафіксовано 1,76 проміле етилового спирту.

Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 130 КУпАП, повністю доведена належними та допустимими доказами у розумінні ст. 251 КУпАП а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №103395 від 17.03.2024; результатом тесту алкотестера «Alcotest Drager 6810», ARBE-0024, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 1,76 проміле, актом огляду на стан сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу та відеозаписом з бодікамери поліцейських, долученим до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.9.а ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Скаржник помилково вважає, щоогляд, проведений на місці зупинки, за наявності сумнівів у коректній роботі газоаналізатора та відсутності повірки приладу не рідше ніж один раз на 6 місяців, є недійсним та свідчить про порушення його прав працівниками поліції і є безумовною підставою для скасування постанови суду.

Пунктом 3 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки алкогольного сп`яніння.

Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану (п. 3 Розділу 1 Інструкції).

Відповідно до п. 1 Розділу 2 Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Отже, виявлення у водіїв ознак сп`яніння є дискреційними повноваженнями поліцейських, а ознака алкогольного сп`яніння така як: запах алкоголю з порожнини рота може бути встановлена виключно органолептичним шляхом. Ознаки почервоніння очей встановлює поліцейський шляхом візуального спостереження. При цьому, відсутність перевірки ознак на відеозаписі не є підставою для визнання огляду недійсним, адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для огляду, оскільки метою є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. Оскільки у даному випадку результат тесту був позитивний 1,76 проміле, то заперечення стосовно відсутності ознак є необргрунтованими.

Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 3 Розділу 2 Інструкції).

Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції (п. 4 Розділу 2 Інструкції).

Відповідно до пп. 3 п. 10 Розділу 2 Інструкції якщо технічними характеристиками спеціального технічного засобу передбачається роздрукування на папері його показників, ці результати долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, за наявності ознак алкогольного сп`яніння поліцейський проводить огляд за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.

Водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного сп`яніння (ч. 1 ст. 266 КУпАП).

За частиною 2 статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

У відповідності до п. 7 розділу 1 Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.

Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок) передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.

З огляду на те, що у випадку висловлення незгоди з результатом огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу, поліцейські направляють водія на огляд до найближчого закладу охорони здоров`я, якому надано право на його проведення, та у випадку погодження водія на проходження такого огляду, зобов`язані доставити водія до медичного закладу, де він має виконати вимогу та пройти огляд, результат якого відображається у висновку відповідного лікаря, перевірці також підлягає факт висловлення незгоди із результатами огляду, проведеного на місці зупинки транспортного засобу.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №103395 від 17.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 , 17.03.2024, о 21 год. 15 хв., на вул. Героїв Дніпра, 31, в м. Переяслав, Київської області, керував транспортним засобом «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. В протоколі зазначено, що огляд на стан алкогольного сп'яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку за допомогою спеціального технічного приладу «AlcotestDrager 6810». Результат тесту №01552 позитивний 1,76‰. Протокол підписаний ОСОБА_1 у всіх відповідних графах без зауважень. У графі для пояснень останній зазначив, що вживав за день до складання даного протоколу. Не розумів наявності алкоголю в крові. (а. с. 2).

З результату огляду водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «AlcotestDrager 6810», прилад ARBE-0024вбачається, що у графі «результат тесту» зазначено показник 1,76‰. У графі дата та час зазначено: «17.03.2024, 21:21». У графі місцеположення, зазначено вул. Героїв Дніпра, 31, м. Переяслав, Київська область. Вказаний результат (тест №1552) підписаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без зауважень (а. с. 1).

З акту огляду на стан алкогольного сп`яніння вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено наступні ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота та почервоніння очей. Також зазначено результат огляду, а саме 1,76 проміле (тест №01552). Також зазначено, що ОСОБА_1 з результатом огляду згоден та у відповідній графі міститься підпис останнього (а. с. 3).

З направлення на огляд водія ОСОБА_1 вбачається, що огляд провадився за допомогою спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6810», прилад ARBE-0024, результат тесту 01552 - 1,76‰ (а. с. 4).

Разом з тим, скаржник вказував на те, що поліцейські після його незгоди із перебуванням у стані сп`яніння не направляли його у заклад охорони здоров`я, не вручали направлення, натомість ввели в оману, роз`яснивши, що процедура самозвернення до КМНКЛ «Соціотерапія» не передбачена законом та не буде доказом у суді.

На перевірку таких доводів скаржника, апеляційний суд дослідив відео на DVD-диску, що міститься на аркуші справи 7.

Відео на диску зняті на бодікамеру поліцейських, а також на відеореєстратор у службовому автомобілі.

З відеозапису вбачається як поліцейські рухалися по дорозі у темну пору доби та звернули увагу на автомобіль, який перед ними здійснив розворот, та який сильно димів. Поліцейські зупинили автомобіль «SEAT», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого був ОСОБА_1 .

В подальшому, під час спілкування, поліцейський повідомив ОСОБА_1 про те, що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та поставив вимогу щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням спеціального технічного засобу, на що останній погодився.

Поліцейські дістали сам прилад, надали ОСОБА_1 герметично запакований мундштук, попередньо пред`явивши ОСОБА_1 упаковку на цілісність. Провели контрольний замір, та ОСОБА_1 здійснив продувку у прилад. Результат висвітився на приладі 1,76 проміле, був озвучений поліцейським та роздрукований тест.

Поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 про те, що у випадку його незгоди із таким результатом огляду, він може висловити незгоду та буде направлений та доставлений поліцейським до медичного закладу для проведення огляду, на що ОСОБА_1 висловив категоричну вербальну відмову.

При цьому ОСОБА_1 стверджував. Що може сам звернутися до будь-якого медичного закладу протягом 2 годин та пройти повторний огляд. Поліцейський зазначив, що такої процедури не передбачено законом, адже за законом саме поліцейський має направити та доставити водія до найближчого медичного закладу, що уповноважені на проведення оглядів на стан сп`яніння і такий огляд має проводитися у присутності поліцейського, а висновок лікаря-нарколога за результатами самозвернення не спростує результати огляду проведеного на місці зупинки транспортного засобу. При цьому поліцейський пояснив, що оскільки водій відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі то на нього буде складений адміністративний матеріал за ст. 130 КУпАП.

Також ОСОБА_1 у ході спілкування із поліцейський визнав, що вживав алкоголь напередодні та перед тим, як сісти за кермо випив пива.

В подальшому відеозаписами зафіксовано процес складання адміністративного матеріалу та ознайомлення із ним ОСОБА_1 .

Зазначені вище протокол, результат тесту 1552 приладу «Alcotest Drager 6810», акт огляду, направлення, та відеозаписи є доказами у розумінні ст. 251 КУпАП і такі докази зібрано уповноваженою особою у відповідності до положення статті 255 КУпАП.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_1 хоч і висловив незгоду із результатами огляду проведеного на місці зупинки транспортного засобу приладом «Alcotest Drager 6810», однак у подальшому визнав показник приладу вербально, підписав акт огляду у графі «з результатом згоден». Підписав результат тесту 1552, та протокол, я якому визнав факт вживання алкоголю напередодні зупинки. При цьому, апеляційний суд зважає на те, що поліцейський роз`яснив ОСОБА_1 право на проведення огляду у медичному закладі, однак водій категорично відмовився, визнавши єдиний результат огляду, що був проведений на місці зупинки транспортного засобу.

Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Отже, доводи скаржника, про порушення процедури огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не спростовують факту керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційний суд зазначає, що єдиний результат проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля зафіксований у тесті «Alcotest Drager 6810» (а. с. 1), а висловлення незгоди з таким результатом та відмова чи погодження проходити огляд у медичному закладі є правом ОСОБА_1 і є, з огляду на положення норм закону, продовженням розпочатого та закінченого з результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. І таке право відоме ОСОБА_1 з огляду на те, що останній реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху, а відтак 2.9а повинен бути відомий ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд констатує, що поліцейські роз`яснили ОСОБА_1 , що у випадку незгоди із результатами проведеного на місці зупинки огляду, останній має протягом двох годин пройти огляд у медичному закладі, у присутності поліцейського, який його має доставити. При цьому, поліцейські роз`яснили, що процедура самозвернення не передбачена законом, а тому посилання скаржника на те, що поліцейські вводили ОСОБА_1 в оману є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що відеозаписом не зафіксовано обставин вручення направлення на огляд до медичного закладу, однак за обставин, установлених вище, а саме, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі та за наявності у справі такого направлення, такі доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Більше того, вказана обставина не впливає на перевірку встановлених судом першої інстанції обставин факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.

Більше того, оскільки у справі, що переглядається встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо не підтвердження ознак сп`яніння є безпідставними.

У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вина ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9.а ПДР України доведена сукупністю наявних в матеріалах справи доказів, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №103395 від 17.03.2024; результатом тесту алкотестера «Alcotest Drager 6810», ARBE-0024, згідно з яким ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат тесту 1,76 проміле, актом огляду на стан сп`яніння, направленням на огляд водія транспортного засобу та відеозаписом з бодікамери поліцейських, долученим до матеріалів справи.

Отже доводи скаржника, про те, що суд першої інстанції не врахував відсутність доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються наявними матеріалах справи доказами, зазначеними вище, у їх сукупності.

Твердження захисника - адвоката Гончаренка О. О., що працівниками поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння та складення адміністративного матеріалу допущено низку порушень, які є підставами для закриття провадження у справі, не заслуговують на увагу та на переконання суду не спростовують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Так, є необґрунтованими доводи захисника про порушення періодичності градуювання газоаналізатора, а саме, що між операціями градуювання пройшло більше одного року, і відповідно за рахунок дрейфу чутливості границі допустимої похибки «Alcotest Drager 6810»необхідно визначати за нових умов, що під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 здійснено не було, а відтак результати тестування є недійсними.

З копії сервісної книжки газоаналізатора для контролю вмісту алкоголю у видихуваному повітрі «Alcotest Drager 6810»прилад № ARBE-0024. Так, в Розділі «Відомості про сервіс, градуювання та державну повірку» зазначено про сервіс та градуювання вказаного газоаналізатора:

1. Дата здійснення останньої державної повірки - 23.02.2023, дата наступної обов`язкових градуювання та державної повірки - 23.08.2023.

2. Дата здійснення останньої державної повірки - 28.02.2024, дата наступної обов`язкових градуювання та державної повірки - 28.08.2024.

Огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Alcotest Drager 6810»прилад №ARBE-0024 проведено 17.03.2024, а отже, менше, ніж через місяць після дати здійснення останньої державної повірки - 28.02.2024, тобто з дотриманням 6-ти місячного періоду градуювання газоаналізатора «Alcotest Drager 6810»прилад №ARBE-0024.

Суд вважає достатньою інформацію про дотриманий термін градуювання між останньою державною повіркою та датою проведення огляду ОСОБА_1 . Будь якої інформації про технічну несправність чи непридатність газоаналізатора до використання сервісна книжка, копія витягу з якої надана суду, не містить.

Крім того, доводи захисника про те, що з переглянутого судом відео у ОСОБА_1 не вбачається ознак алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки наявність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння встановлено під час його огляду із застосуванням спеціального приладу на місці зупинки транспортного засобу за результатами його попереднього візуального огляду. Крім того, факт вживання алкогольних напоїв не заперечував і сам ОСОБА_1 як в суді, так і на місці зупинки транспортного засобу.

Посилання на неправомірне використання мундштуку до приладу «Alcotest Drager 6810» безпідставним, адже судом установлено, що мундштук був наданий ОСОБА_1 герметично запакований. Останній особисто розпакував його та тримав у своїх руках перед використанням, а тому відсутні підстави вважати, що поліцейські не дотрималися вимог його використання.

Щодо посилань скаржника на те, що у протоколі зазначено номер тесту газоаналізатора «Alcotest Drager 6810», а саме №01552, а у самому тесті зазначено №1552, не спростовують факт керування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції. Більше того, покажчик «0» перед номером є лише числовим форматом запису одного і того самого номеру 1552. Більше того, всі реквізити тесту №1552 свідчать про його відношення до протоколу ААД 103395.

При цьому, апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ? від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Постанова суду апеляційної інстанції містить достатні мотиви, для відповіді на істотні доводи скаржника.

Отже, суд першої інстанції при розгляді даної справи повною мірою дотримався вимог ст. 245, 251, 252, 266, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 289, 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_1 - Гончаренка Олексія Олександровича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 року - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_1 - Гончаренку Олексія Олександровича строк на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - Гончаренка Олексія Олександровича - залишити без задоволення.

Постанову Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2024 рокустосовно ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О. Ф. Мазурик