Справа № 743/1053/24 Головуючий у 1 інстанції Кравчук М. В.
Провадження № 33/4823/787/24
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,

за участю особи, яка притягається

до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника адвоката Урожай А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Урожай А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий в АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований,

притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 605,60 грн.

Як встановив суд, 28 липня 2024 року, о 13 год. 20 хв., ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 , у прикордонній смузі на території Неданчицького СО Любецької ОТГ Чернігівської області Чернігівського району на напрямку Неданчичі Йолча (3800 м до державного кордону, 1100 м до с. Неданчичі) намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску по водній поверхні через р. Дніпро вплав на вхід в Республіку Білорусь, чим порушив вимоги п. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Не погодившись із рішенням суду, захисник адвокат Урожай А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях її довірителя події та складу адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 за межі м. Славутич не виїжджав, його одяг був сухий, а тому твердження про те, що останній вплав намагався переплисти річку Дніпро є абсурдним. Вказує, що на її підзахисного чинився психологічний тиск, в результаті чого останній був вимушений зізнатися нібито у незаконному перетинанні або спроби перетинання ним державного кордону. При цьому, посилається на те, що протокол затримання не складався, ОСОБА_1 не було роз`яснено процесуальні права та не надано можливості скористатися правом на допомогу адвоката, чим було порушено право на захист останнього. За наведених підстав вважає, що дану справу було сфабриковано, та її довірителя безпідставно притягнуто до адмінвідповідальності.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги Закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.

Відповідно до ч.2 ст.204-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Відповідно до ч.3 ст. 9 ЗУ « Про державний кордон України», пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», 24 лютого 2022 року на території Україні запроваджено воєнний стан, який діє і на даний час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022, в Україні запроваджено загальну мобілізацію, що передбачає здійснення визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходів, зокрема, обмеження виїзду чоловіків 18-60 років за кордон.

Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЧЦП №280906 від 28.07.2024 року, ОСОБА_1 28 липня 2024 року, о 13 год. 20 хв., разом з ОСОБА_2 , у прикордонній смузі на території Неданчицького СО Любецької ОТГ Чернігівської області Чернігівського району на напрямку Неданчичі Йолча (3800 м до державного кордону, 1100 м до с. Неданчичі) намагався незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску по водній поверхні через р. Дніпро вплав на вхід в Республіку Білорусь, чим порушив вимоги п. 9 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року.

Викладені у даному протоколі відомості ОСОБА_1 визнав та власноручно це підтвердив своїм підписом (а.с.4).

Також, обставини викладені у протоколі про адмінправопорушення підтвердив свідок ОСОБА_3 , який склав протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 , надавши у судовому засіданні апеляційної інстанції відповідні пояснення по суті даної справи.

При цьому, він зазначив, що ОСОБА_1 було виявлено та зупинено в місці де діє прикордонний режим, а слідкувати у пішому порядку та виявляти порушення безпосередньо при перетині особами державного кордону дуже небезпечно, зокрема, з підстав замінування території безпосередньо поблизу державного кордону, а тому доводи захисника, в цій частині, позбавлені підстав.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ОСОБА_1 було ознайомлено із змістом ст. 268 КУпАП, згідно якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.

ОСОБА_1 таким правом скористався, надав свої пояснення у адмінпротоколі щодо спроби ним та ОСОБА_2 перетнути державний кордону України на територію рб поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Також вина ОСОБА_1 у вчиненні адмінправопорушення підтверджується, у тому числі, і іншими доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: особистою заявою-зобов`язання ОСОБА_1 , із якої вбачається, що йому було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке відбудеться в приміщенні Ріпкинського районного суду і те, що він просить здійснювати розгляд справи про адмінправопорушення відносно нього у разі його відсутності та долученою, у судовому засіданні апеляційної інстанції, фотокарткою на якій відображено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які були затримані ГОРВ 105 і які тримають у руках вже надуті подушечки, як допоміжні плавзасоби (а.с.6, 50).

Доводи захисника про те, що розгляд справи проведено без участі її довірителя, що його заява про розгляд справи без його особистої участі, були підписані ним під диктовку прикордонників, апеляційний суд відхиляє, як такі що не свідчать про порушення права на захист. При цьому, враховується і те, що як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі зі змісту заяви ОСОБА_1 , яка ним власноручно написана та підписана вбачається, що він розгляд справи просив провести без його участі у разі неявки до суду.

Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо нього, ОСОБА_1 не зазначав, із заявами про неправильність дій чи порушення його процесуальних прав та складання протоколу до компетентних органів не звертався і матеріали справи таких не містять, а тому, доводи апелянта про те, що матеріали справи відносно ОСОБА_1 було сфабриковано, не є переконливими.

Також, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які б давали підстави вважати, що уповноважена особа ОСОБА_3 , який склав протокол про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, був упереджений при його оформленні та складанні, що у нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що уповноважена особа ОСОБА_4 , при виконанні своїх функціональних обов`язків, не виходив за межі наданих йому повноважень.

Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, які б призвели до визнання ним вини та підписання протоколу про адміністративне правопорушення, про що також свідчать і його власноручні пояснення у даному процесуальному документі.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що наявні у справі докази не можна визнати належними, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, з огляду на таке.

Дослідивши кожен окремий доказ на предмет належності та допустимості, апеляційний суд вважає, що вищевказані твердження слід визнати необґрунтованими, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, позаяк містить виклад суті вчиненого правопорушення та є джерелом доказів у справі, оскільки містить інформацію як про подію адміністративного правопорушення, так і про особу, яка його вчинила.

Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 діяння, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджуються й іншими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою, є належними, допустимими та достатніми, у достовірності яких у суду апеляційної інстанції сумнівів не виникає, адже зібрані вони відповідно до вимог КУпАП, порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено.

Поряд з цим, жодного доказу, який би ставив під сумніви правомірність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ні ним, ні його захисником суду апеляційної інстанції не надано.

Твердження апелянта про те, що факт перетину державного кордону не підтверджений належними доказами, відтак у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими і звертає увагу на те, що відповідальність за ст. 204-1 КУпАП настає - як за перетин державного кордону, так і за спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.

Отже, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.

За вказаних підстав, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Пояснення в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_2 суд не може взяти до уваги, оскільки його пояснення протирічать зібраним у справі доказам, до того ж даний свідок був також виявлений співробітниками Державної прикордонної служби разом із ОСОБА_1 , за обставин зазначених у протоколі відносно останнього за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП.

Відтак, твердження апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію захисника слід розцінювати, як намагання уникнути її довірителем установленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, оскільки він, знаючи про тимчасову заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років та перебуваючи у прикордонній смузі на території Неданчицького СО Любецької ОТГ Чернігівської області Чернігівського району на напрямку Неданчичі Йолча (3800 м до державного кордону, 1100 м до с. Неданчичі) вчинив спробу незаконного перетину державного кордону разом із ОСОБА_2 поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини та в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненому правопорушенні, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника адвоката Урожай А.В. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддяМ. М. Оседач