ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2024 року м. Чернівці

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Станковська Г.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2024 року, -

У С Т А Н О В И Л А:

Цією постановою, ОСОБА_1 , - визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

Згідно постанови суду, 20 травня 2024 року, біля 23 години 37 хвилин, на автодорозі між селищем Кельменці та селом Ленківці Дністровського району Чернівецької області, ОСОБА_1 керував автомобілем «Ауді А6» номерний знак НОМЕР_1 , в порушення пункту 2.9А Правил дорожнього руху України, у стані алкогольного сп`яніння.

Апелянт ОСОБА_1 у своїй скарзі не згодний із зазначеною постановою у зв`язку з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також через порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з цим вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям справи за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що працівниками поліції не було задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення ним таких положень ПДР, які б давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку його транспортного засобу. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається, що водій допустив будь-які порушення правил

ЄУНСС №717/1263/24 Головуючий у І інстанції: Туржанський В.В.

Провадження №33/822/590/24 Суддя - доповідач: Станковська Г.А.

Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП

дорожнього руху, у зв`язку із чим, всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи відносно нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Вказує, що працівниками поліції в порушення «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» спілкування з ним було зафіксовано не в повному об`ємі та записано без звуку.

Відео-зйомка є неповною, так як на диску взагалі відсутній запис про обставини зупинки його транспортного засобу і тільки видно на камеру проїзд його автомобіля, а через деякий час наявно беззвучне відео його спілкування з працівниками поліції, біля автомобіля поліції.

Не заперечує, що на пропозицію поліцейського він пройшов огляд на місці, проте не погодився з результати показників Драгеру, хоча і підписав акт огляду, так як бачив відповідні цифри на приладі "Драгер", але поліцейський сказав, що вже пізно їхати в лікарню на огляд, хоча він наполягав на проведенні огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.

При цьому вказує, що інспектор поліції надав йому трубку, витягнувши її з самого низу чемодану і вона була запечатана фабричним способом тільки з однієї сторони.

Вважає, що поліцейський не мав права складати на нього протокол за результатами огляду на місці і вилучати водійське посвідчення до моменту отримання медичного висновку.

Із пояснень свідка ОСОБА_2 даному ним в суді також не зазначено, що водій відмовився від проходження огляду у закладі охорони здоров`я і вказаний свідок взагалі не пригадав всіх обставин справи, а тільки згадав, що він був понятим при тому як ОСОБА_1 продував трубку, але чи погодився останній із результатами огляду і чи вимагав проїхати на огляд в лікарню він не пригадує.

Вказує, що згідно наданого відеозапису у нього, не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, так як відсутнє почервоніння очей та обличчя, і відсутня хитка хода та не чітка мова.

Звертає увагу, що перевищення граничного показника 0,2 проміле на 0,13 проміле, формально може й містить склад адміністративного правопорушення по законах України, але цей рівень вважається природнім відповідно до міжнародного законодавства.

Просить скасувати постанову районного суду про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Громадянин ОСОБА_1 та його адвокат Руснак В.В. у судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань до суду не скеровували.

За таких обставин, відповідно до ч.6 ст. 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

Перевіривши доводи апеляційної скарги особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч.7 ст. 294 КпАП України, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Заперечення апелянтом ОСОБА_1 в апеляційній скарзі своєї вини у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, не можуть бути взяті судом до уваги та доводяться наступним.

Пунктом 2.9.а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Невиконання даної вимоги тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Згідно диспозиції статті 130 КпАП України, відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Винуватість ОСОБА_1 доведена протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами адміністративного провадження.

Отже, з протоколу серії ААД №293462 від 20.05.2024 вбачається, що 19.05.2024 о 23 год. 37 хв. в а/д смт. Кельменці с. Луківці Дністровського району, водій керував транспортним засобом «Audi А6» д.н.з. НОМЕР_2 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди ОСОБА_1 проводився із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest-0610» результат огляду 0,33 ‰, чим порушив вимоги п.2.9А Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.1).

При цьому, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

З протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 ознайомлено в повному обсязі, окрім того у останнього було тимчасово вилучено посвідчення водія НОМЕР_3 та вручений тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 , про що свідчить підпис правопорушника у відповідних графах протоколу (а.с.1).

Окрім того, в даному протоколі про адміністративне правопорушення відсутня відмітка ОСОБА_1 , що він не згідний із проведеним оглядом на стан сп`яніння, від надання будь-яких пояснень відмовився в силу ст. 63 Конституції України.

Більше того, протокол про адміністративне правопорушення було складено за участю свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Отже, на переконання апеляційного суду, протокол складено у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП, оформлено компетентним органом в межах повноважень, наданих особі, яка його склала, чітко викладено суть правопорушення, він підписаний поліцейським, який його склав, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому є належним і допустимим доказом у справі.

Так, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735, а саме глави І п.6., огляд на стан сп`яніння проводиться:

- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом;

- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).

Згідно ч.2 ст. 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, …, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, …, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, огляд проведено у зв`язку з виявленими у ОСОБА_1 ознаками: різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння покрову обличчя. Результат огляду позитивний 0,33‰, з таким висновком ОСОБА_1 погодився та підписав акт, а також акт огляду засвідчено підписами свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2).

До матеріалів додано також роздруківку зі спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6810» із результатом тесту 0,33 ‰, яку ОСОБА_1 також підписав (а.с.3).

Будь яких заперечень щодо проведеного огляду на стан сп`яніння та не згоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 не висловлено, як і не озвучено на відеозапис.

Відтак, апеляційним судом встановлено, що працівники поліції діяли у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/735.

Отже, районний суд обґрунтовано встановив, з чим також погоджується суд апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів і сам свідомо відхилив пропозицію поліцейського пройти огляд у медичному закладі, про що свідчить наявне в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до Кельменецької БЛІЛ від 20.05.2024 складене о 00 год. 06 хв., однак ОСОБА_1 у медичний заклад не доставлявся, так як відмовився від огляду в ньому (а.с.6).

За таких обставин, доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що йому не було запропоновано пройти огляд в медичному закладі не відповідає матеріалам справи та спростовується вищевикладеним.

Що стосується тверджень апелянта ОСОБА_1 щодо безпідставної зупинки працівниками поліції його транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та при цьому звертає увагу на наступне.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Попри це, на території України діє військовий стан з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента №64/2022, у зв`язку з чим діє чимало обмежень громадян країни, зокрема комендантська година, а також працівників поліції наділено рядом повноважень.

З матеріалів адміністративного правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом поза межами населеного пункту та в час близький до комендантської години, а отже у працівників поліції були всі підстави для зупинки транспортного засобу, перевірки особи й автомобіля.

Більше того, апеляційним судом встановлено, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини були зафіксовані на відеозапис наданий працівниками поліції, на якому чітко відображені всі обставини події, зокрема як ОСОБА_1 спочатку не погодився на прохання поліцейських пред`явити документи, що посвідчують особу, в подальшому відмовився відкрити автомобіль для огляду, згодом побажав, що всі дії працівників поліції проводилися за участю свідків. На пропозицію поліціанта, декілька разів, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці чи в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовлявся та заперечував вживання спиртних напоїв. Ці всі події тривали близько 11 хвилин.

Після роз`яснення поліцейським наслідків не проходження огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_1 таки погодився пройти огляд за допомогою газоаналізатора на місці, з результатами якого погодився, на пропозицію поліцейського проїхати до медичного закладу для проведення додаткового огляду на стан алкогольного сп`яніння останній відмовився.

Таким чином, твердження апелянта ОСОБА_1 , що наявні у матеріалах справи відеозаписи не відображаються та відсутня дискусія між ним і працівниками поліції, не заслуговують на увагу суду та є надуманими, так як під час підготовки справи до апеляційного розгляду, судом було перевірено та оглянуто всі відеофайли наявні в справі.

На думку суду вказані докази є належними, допустимими та достовірними й не викликають у суду сумнівів. У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Беручи до уваги всі докази, наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Інші посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суддя приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зокрема Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно і зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи "Ван де Хурк проти Нідерландів", §61, "Болдеа проти Румунії", §30, "Морейра Феррейра проти Португалії", § 84).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні в матеріалах справи докази є належними та допустимими й складені у відповідності до вимог законодавства. Будь-яких порушень вимог законодавства, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи в суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування постанови суду, не встановлено.

Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено та матеріалами справи не встановлено.

Отже, порядок огляду ОСОБА_1 працівниками поліції у відповідності до вимог інструкції не порушено та не суперечить вимогам закону, а тому висновки суду першої інстанції про винуватість останнього у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за наведених в постанові обставин, підтверджені сукупністю зібраних та належним чином перевірених в судовому засіданні доказів, які покладені в основу прийнятого судом рішення, є правильними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Рішення районного суду по суті є правильним, порушень матеріального або процесуального права, які б давали апеляційному суду право скасувати його, не встановлено, а тому подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КпАП України - без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького

апеляційного суду Г.А. Станковська