Провадження №: 3/752/4464/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Бондаренко Г.В., розглянувши матеріали, які надійшли від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код невідомий, громадянина України, тимчасово не працює, місце проживання: АДРЕСА_1 , про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

ОСОБА_1 27.04.2024 року о 03 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Голосіївський, буд. 3, керував транспортним засобом «Ford» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголя з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, про дату та час повідомлений належним чином.

Захисник Скорік Ю.Б. в судовому засіданні просила закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. Свою позицію обгрунтувала тим, що на відеозаписі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, працівниками поліції не було роз"яснено прав та обов"язків останньому, не направили на огляд та не відсторонили від керування, а тому, на її думку, є всі підстави для закриття провадження у справі.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність.

Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до положень ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до рішення від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.

Так, за результатами дослідження матеріалів справи, в тому числі перегляду в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського, встановлено, що ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, на вимогу поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився, тому вважаю, що ОСОБА_1 слід визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки його вина підтверджується зібраними у справі доказами.

Твердження захисника про те, що в справі відсутні докази керування ОСОБА_1 транспортним засобом, повністю спростовується переглянутим відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не оспорював факт керування ним транспортним засобом, а навпаки підтвердив це під час складання протоколу відносно нього. Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується місцем розташування транспортного засобу.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_1 не було роз"яснено прав та обов"язків, останньогоне направили на огляд та не відсторонили від керування, також в повній мірі спростовується переглянутим вдеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції роз"яснюють ОСОБА_1 процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп"янніння на місці та у лікаря-нарколога, неодноразово пропонують останньому пройти огляд як на місці, так і в медичному закладі охорони здоров"я, роз"яснюють ОСОБА_1 про наслідки відмови від проходження огляду, однак ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду.

Вказівка захисника, що під час складання протоколу ОСОБА_1 виявив бажання пройти огляд на стан сп"янніння, суд до уваги не приймає, оскільки відомова від проходження огляду, була зафіксована працівниками патрульної поліції, про що і складався протокол. Крім того, БойкоД.О. після відмови від проведення огляду мав змогу самостійно звернутися до медичного закладу та здати необхідне біологічне середовище, проте ОСОБА_1 вказаним правом не скористався.

Також слід зазначити, що після оголошення протоколу ОСОБА_1 заперечень не висловлював.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування суд відхиляє, оскільки на відеозаписі чітко зафіксовано як працівники поліції двічі роз"яснюють ОСОБА_1 про відсторонення останнього від керування транспортним засобом та роз"яснюють наслідки невиконання такого обмеження, крім того невиконання вищевказаного обмеження не впливає на встановлений факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду і не може бути визнано безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Враховуючи, що за відмову від проходження огляду водій несе відповідальність згідно з чинним законодавством так само, як і за керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, який раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку покладено таке стягнення.

Отже, судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 605,60 грн., підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 283-285 КУпАП, суддя

постановив:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення.

Суддя Г.В. Бондаренко