Справа № 938/541/24
Провадження № 33/4808/887/24
Категорія ст.124 КУпАП
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Верховинського районного суду від 20 серпня 2024 року відносно нього,

в с т а н о в и в:

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1 21.05.2024 о 19 год. 30 хв. в смт. Верховина по вул. Гуцульського Повстання, керуючи транспортним засобом марки «BMW 320», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen Т4» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суду є незаконна та необґрунтована, винесена без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події. Стверджує, що не зрозуміло, яким саме чином порушення зазначеного в протоколі п.12.1 ПДР призвело до зіткнення транспортних засобів. Як у протоколі про адміністративне правопорушення, так і у постанові суду не встановлено, як транспортні засоби рухалися перед ДТП. Таким чином, обставини правопорушення викладені неконкретно, що порушило його право на захист.

Докази, на які посилався суд в постанові є неналежними, недопустимими та викликають сумніви у своїй достовірності. Зауважує, що згідно зі схемою місця ДТП від 21 травня 2024 року (а.с.4), на проїзній частині дороги, яка має ширину 7,8 м, розмітка відсутня. Відстань між автомобілями складає 58,16 м. Уявне місце зіткнення візуально перебуває на правій смузі, по якій ОСОБА_1 рухався під час ДТП. Перед автозаправною станцією розташована площадка, позначена на схемі №5. Однак ширина цієї площадки, а також відстань до інших об?єктів, у тому числі до автомобіля BMW 320, не вказана. Крім цього, стан дорожнього покриття зазначено сухий, що не відповідає дійсності. Мокре дорожнє покриття зафіксоване на фотографіях, зроблених апелянтом після ДТП. Сама ДТП відбулась о 19.30 год., а відповідно до рапорта поліцейського, повідомлення в поліцію на телефон «102» надійшло від ОСОБА_4 21 травня 2024 року о 20.59 год., тобто через півтори години. На час прибуття поліцейських асфальтне покриття вже висохло. Зіткнення відбулось при зустрічному роз?їзді, внаслідок чого було зруйновано елементи ходової частини зліва автомобіля BMW 320 під керуванням Хім`яка, а також спрацювали передні фронтальні подушки безпеки. Внаслідок цього автомобіль апелянта став некерованим й на мокрому асфальтному покритті проїхав певну відстань до повної зупинки на лівому узбіччі біля розташованого на узбіччі каменя. За таких обставин, на думку апелянта, схема наслідків ДТП є малоінформативною, такою, що не дозволяє оцінити найголовніших параметрів ДТП: місце контактування транспортних засобів, напрямок руху транспортних засобів перед зіткненням та їх переміщення після зіткнення. Оскільки схема наслідків ДТП є одним з основних об?єктивних доказів у справі, то неналежне і неякісне відображення слідової інформації на цій схемі не дозволяє вважати її належним доказом. Проте суд, взяв до уваги цю схему і без належного аналізу та оцінки використав як доказ вини ОСОБА_1 .

Звертає увагу на те, що на конверті, в який упаковано диск, є запис про те, що в ньому міститься відеозапис з нагрудної камери поліцейського. Однак відеозапису з нагрудної камери поліцейського на цьому диску немає. Зазначає, що відеокамери, які зафіксували рух транспортних засобів, знаходяться на великій відстані від місця ДТП.

Суд безпідставно вказав у постанові, нібито автомобіль Volkswagen T4 рухався «по правій стороні автодороги за напрямком свого руху, тримаючись максимально близько до правого краю проїжджої частини». Оскільки фототехнічна експертиза відеозапису не проводилась, а візуально визначити, якою саме смугою перед ДТП рухався автомобіль Volkswagen Т4, неможливо, то твердження суду про його рух по правій смузі є безпідставним. Це твердження ґрунтується на суб`єктивному сприйнятті суддею відеозапису, яке нічим не підтверджується.

Також в оскаржуваній постанові на стор. 5 суд зазначає, що, «враховуючи відсутність дорожньої розмітки на відрізку дороги де трапилась ДТП, неможливо точно встановити якій смузі відбулося зіткнення. Тобто вказане місце є приблизним (уявним), визначено працівниками поліції при оформлені матеріалів ДТП, з врахуванням показів учасників ДТП». Отже, ключовий параметр при визначенні обставин ДТП - місце зіткнення суд встановлює на підставі припущення та суб?єктивного сприйняття досліджених відеозаписів, що суперечить вимогам закону.

Серед іншого, суд посилається на пояснення потерпілого ОСОБА_5 і свідка ОСОБА_3 (стор. 4 постанови). Ці особи є братами, а отже є зацікавленими у результатах розгляду справи. Тому до їх пояснень слід ставитися критично. Фактично ці пояснення є подібними й направленими на те, щоб його необґрунтовано було притягнуто до адміністративної відповідальності. Водночас суд надав перевагу поясненням ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , відкинувши пояснення Хім`яка в частині обставин події, зокрема того, що автомобілем Volkswagen Т4 під час ДТП керував ОСОБА_5 , а його брат ОСОБА_3 з`явився пізніше. Суд безпідставно не взяв до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які зазначили, що, коли вони на прохання апелянта після ДТП приїхали на місце події, то бачили, що він спілкувався з однією людиною - ОСОБА_5 , який згодом поїхав. А згодом з?явилась інша особа - ОСОБА_3 . При цьому, обґрунтовуючи своє рішення, суд зазначив про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не були очевидцями події. Однак вони прибули на місце події значно швидше, ніж туди прибув ОСОБА_3 . Вже сам по собі цей факт ставить під сумнів пояснення ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

Апелянт вказує також, що перед ДТП він рухався по правій смузі на ділянці з обмеженою оглядовістю - поворот дороги праворуч. Відповідно, зустрічний автомобіль Volkswagen Т4 наближався до цього повороту для нього - ліворуч. Водій автомобіля Volkswagen Т4 своїми лівими колесами виїхав на зустрічну смугу, так би мовити, «зрізаючи кут». Тому ОСОБА_1 не мав можливості уникнути зіткнення шляхом застосування гальмування або маневру праворуч. Вважає, що водій автомобіля Volkswagen Т4 порушив вимоги ПДР України внаслідок чого сталася ДТП.

Просить постанову суду скасувати, а провадження у справі відносно нього закрити у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов правильних висновків. На їх підтвердження суд навів аналіз безпосередньо досліджених доказів та норми права, якими врегульовані певні правовідносини.

Щодо апеляційних доводів, апеляційний суд вважає їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення з іншим транспортним засобом.

Такі обставини відповідають сукупності наведених в постанові суду доказів.

Зокрема, як вбачається зі схеми місця ДТП, показань учасників події, а також фотознімків з місця ДТП, окрім інших пошкоджень, у автомобіля BMW відірвано переднє ліве колесо, а у автомобіля «Volkswagen Т4» відірвано заднє ліве колесо. Характер цих пошкоджень транспортних засобів вказує на ту обставину, що зіткнення автомобілів відбулося на значній швидкості. Автомобілі контактували лівими сторонами при зустрічному роз`їзді. Про рух на високій швидкості автомобіля BMW вказували у своїх показаннях ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Факт того, що «Volkswagen Т4» зміщувався праворуч від зіткнення підтверджується як показаннями, так і характером та локалізацією пошкоджень виявлених на транспортних засобах.

При цьому, ОСОБА_1 суду не зміг пояснити з якою швидкістю він рухався, зазначивши «з дозволеною». Також він не пояснив, чому не встиг застосувати гальмування або виконати маневр об`їзду перешкоди у вигляді автомобіля «Volkswagen Т4». Суду першої інстанції він пояснював, що гальмував, проте не встиг зупинити транспортний засіб.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. Очевидним є той факт, що ОСОБА_1 рухався на ділянці дороги, де через заокруглення проїзної частини праворуч по ходу його руху, оглядовість для нього була обмеженою, а тому він мав обрати меншу швидкість руху, щоб мати можливість адекватно зреагувати у разі появи перешкод для руху.

Таким чином, є очевидним факт порушення ним вимог п.12.1 ПДР України, який передбачає, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Що стосується тверджень ОСОБА_1 , що транспортним засобом «Volkswagen Т4» керував не ОСОБА_3 , а ОСОБА_5 , вони обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки ці обставини не спростовуються сукупністю доказів у справі.

Перевіряючи ці обставини апеляційний суд допитав свідків сторони захисту, проте їх суперечливі показання не були переконливими.

Так, свідок ОСОБА_9 стверджував, що він товаришує з ОСОБА_1 і на його прохання приїхав на власному евакуаторі через півтори години після ДТП. Там він побачив, як ОСОБА_1 спілкується з водієм «Volkswagen Т4». Ці обставини він зрозумів, оскільки підійшов до них і чув їх розмову. Пізніше приїхала ШМД та поліція.

Проте свідок ОСОБА_7 спростувала ці обставини, зазначивши, що вона чекала на зустріч з ОСОБА_1 . Він зателефонував та повідомив, що потрапив в ДТП. Через короткий проміжок часу після розмови, вона приїхала на місце ДТП, де побачила як ОСОБА_10 розмовляє з чоловіком. Пізніше цей чоловік зник, а з`явився інший. ОСОБА_1 їй сказав, що водієм «Volkswagen Т4» був перший чоловік. Водій евакуатору приїхав пізніше, коли з ОСОБА_1 розмовляв вже другий чоловік. До ОСОБА_1 та того чоловіка ніхто не підходив і їх розмови не чув.

Враховуючи такі суперечливі показання, апеляційний суд ставиться до них критично.

Предметом розгляду таких показань свідків в суді першої інстанції були їх пояснення надані працівникам поліції. Оцінивши їх, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ці особи не були свідками ДТП, а тому вони не можуть стверджувати хто був учасником ДТП та хто керував автомобілями.

Інші доводи також не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційний суд дійшов переконання, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Верховинського районного суду від 20 серпня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.С. Шигірт