Справа №751/8384/24
Провадження №3/751/3083/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від УПП в Чернігівській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з даних протоколу відомостей про місце роботи не повідомив, місце проживання: АДРЕСА_1

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП

за участі сторін:

особи, яка притягається до

адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,

захисника-адвоката Сірий І.О.,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2024 р. о 20 год. 45 хв. в м. Чернігів по вул. Мацієвського 29 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Daewoo Lanos» /р.н. НОМЕР_1 / з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роти, порушення мови, вираження тремтіння пальців рук.

Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , в присутності захисника, вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не визнав та надав показання про те, що ввечері 09.09.2024 р. він дійсно керував автомобілем «Daewoo Lanos», однак вживання ним алкоголю мало місце лише після зупинки транспортного засобу через побиття його незнайомцями, просив долучити довідку з КНП «Чернігівська міська лікарня №2».

Причиною усвідомленої відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних засобів та у лікувальному закладі пояснив відсутністю в працівників поліції на момент пред`явлення вимоги доказів факту керування ним транспортним засобом.

Захисник акцентував увагу суду на те, що працівники поліції під`їхали на місце виклику лише через півгодини від моменту самостійної зупинки ОСОБА_1 автомобіля, і враховуючи, що останній вже не виконував функції водія, його відмова у вимозі працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння була правомірною та не обумовлювала автоматичне складення протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП.

Окрім того, сторона захисту звертала увагу на некоректність обвинувачення в протоколі у частині визначення часу вчинення правопорушення та порушення працівниками поліції відомчих інструкцій.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Приписами п.2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.

Тобто, у даному випадку, доказуванню підлягають: факт керування особи транспортним засобом та факт відмови цієї особи від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.

Відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння прямо суперечить вимогам п.2.5 ПДР та є правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.130 КУпАП, що тягне за собою адміністративну відповідальність, про що складається відповідний протокол, у якому зазначаються ознаки сп`яніння.

Таким чином, проходження до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, оскільки передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання.

Враховуючи позицію сторони захисту в частині не оспорювання факту відмови ОСОБА_1 від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка співвідноситься з поясненнями самого водія при спілкуванні з працівниками поліції та підтверджується матеріалами відеофіксації, суд вважає доведеним факт відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Проаналізувавши наявні в справі письмові докази та матеріали відеофіксації в співставленні з поясненнями ОСОБА_1 та аргументами захисника адвоката в частині заперечення факту керування його підзахисним транспортним засобом після вживання алкоголю, тобто виконання функцій водія, суд приходить до наступних висновків.

В силу положень ст.251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію та обставини правопорушення, а доказами у справі є, зокрема, пояснення особи, що притягується до відповідальності, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

З досліджених у судовому засіданні протоколу про адміністративне правопорушення від 09.09.2024 року серії ААД № 903104 та відеозапису до нього, постанов про накладення адміністративних стягнень за ч.3 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, а також у співставленні з письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановлено, що 09.09.2024 р. о 20 год. 45 хв. в м. Чернігів по вул. Мацієвського 29 керування транспортним засобом «Daewoo Lanos» /р.н. НОМЕР_1 / здійснював саме ОСОБА_1 . Факт керування автомобілем та правомірність вище вказаних постанов в судовому засіданні сторона захисту не оспорювала.

Проте, згідно відеозапису з портативного відео-реєстратора, який є найбільш достовірною формою документування обставин правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 при спілкуванні з працівниками поліції категорично заперечував взагалі факт керування транспортним засобом, стверджуючи, що автомобіль «Daewoo Lanos» /р.н. НОМЕР_1 / стояв припаркованим і йому взагалі не належить.

Узагальнена позиція ОСОБА_1 на початковому етапі документування порушення ним вимог п.2.5 ПДР зводилась до відсутності в працівників поліції доказів керування ним транспортним засобом, тобто не доведення факту виконання ним функцій водія, при цьому не оспорюючи факт перебування в стані алкогольного сп`яніння.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що причиною зміни ним пояснень обумовлено перебуванням в стані афекту та не усвідомленням ситуації через побиття невідомими.

Суд звертає увагу на суттєву різницю в поясненнях ОСОБА_1 , які надані в різний проміжок часу та етапи адміністративного провадження щодо керування ним транспортним засобом, що свідчить про формування захисної версії для уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Твердження про його перебування в афекті є непереконливими та спростовуються переглянутим відеозаписом. Незважаючи на стан алкогольного сп`яніння, що визнається стороною захисту, ОСОБА_1 усвідомлено спілкувався з працівниками поліції, вчиняв дії по збереженню свого майна, давав власну оцінку діям правоохоронців щодо безпідставності складення відносно нього протоколу.

Суд не приймає до уваги аргументи захисника про те, що вживання ОСОБА_1 алкоголю та приїзд працівників поліції мали місце після зупинки ним автомобіля, а тому можливість ретроспективно дослідити докази в підтвердження порушення водієм вимог п.2.5 ПДР безповоротно втрачена з огляду на наступне.

Згідно ст.252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.

В конкретному випадку судом встановлено, що після зупинки ОСОБА_1 автомобіля, він постійно перебував в полі зору свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з яким в нього виник конфлікт, що унеможливило вживання спиртних напоїв. Саме вказані свідки і викликали працівників поліції, оскільки ОСОБА_1 , незважаючи на перебування в стані сп`яніння, здійснював керування автомобілем.

Крім того, ОСОБА_1 надаючи усні первинні пояснення працівникам поліції також не повідомляв про вживання алкогольних напоїв після зупинки, хоча вказував про конфлікт зі свідками, відмовився надавати письмові пояснення в протоколі.

Вказані обставини, особливо з урахуванням незначного часового проміжку між зупинкою автомобіля та прибуття працівників поліції, на думку суду, свідчать саме про моделювання версії перебігу подій захисником після ознайомлення з доказами в справі.

Факт раптово виниклих конфліктних взаємовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 жодним чином не впливають на встановлення порушення водієм вимог п.2.5 ПДР, оскільки перебувають поза предметом доказування складу правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. Окрім того, сторона захисту не піддавала сумніву надані ними письмові пояснення та не ініціювала безпосередній допит в судовому засіданні, а норми КУпАП не містять обов`язкової вимоги про безпосередній допит свідка під час розгляду справи в суді.

Факт звернення 12.09.2024 р. ОСОБА_1 до КНП «Чернігівська міська лікарня №2» /через 3 дні від моменту складення протоколу/ та долучення до справи відповідної довідки підтверджує наявність у особи саме «побутової» травматизації та не дозволяє суду встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку ані з конфліктною ситуацією за участі вище вказаних свідків, ані із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що саме свідоме передбачення ОСОБА_1 позитивних результатів огляду з застосуванням технічного засобу газоаналізатора або ж в медичному закладі, і обумовлювало вибір його поведінки у виді ігнорування обов`язку щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння шляхом ухилення від проведення такого огляду.

Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд на вимогу працівників поліції перед складанням протоколу, водій не повідомляв.

Тобто, ОСОБА_1 , маючи об`єктивну можливість спростувати обґрунтовану підозру працівника поліції щодо наявності в нього реальних ознак алкогольного сп`яніння шляхом проходження відповідного огляду на місці зупинки за допомогою спеціального технічного засобу або ж у медичному закладі, без жодних переконливих пояснень відмовився від проходження такого огляду, що власне і становить об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд наголошує, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку.

На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспектором поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу. Натомість, останній відмовився від надання письмових пояснень.

Суд звертає увагу на те, що право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояснення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в ситуаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень.

Гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не позбавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності інших доказів у справі.

Суд, проаналізувавши наявні у справі матеріали в їх сукупності, приходить до переконання, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР України, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є об`єктивними, переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання.

Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.

Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.

Доводи сторони захисту на некоректність обвинувачення в протоколі у частині визначення часу вчинення правопорушення є безпідставними, оскільки зміст протоколу та долучені до нього докази дозволяють належним чином організувати ефективний захист прав особи яка притягається до адміністративної відповідальності

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративного правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 9.11.2015 р. № 1452/735.

Інші доводи сторони захисту мають ознаки надмірного формалізму і не спростовують встановлені у справі фактичні обставини, зводячись до власного тлумачення положень закону та переоцінки доказів.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та для запобігання вчинення нових правопорушень як самим порушником, так і іншими особами.

Положеннями ст.33 КУпАП визначено, що суд при накладенні адміністративного стягнення враховує характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Обставин, які пом`якшують, чи обтяжують відповідальність у справі не встановлено. Підстав для звільнення від адміністративної відповідальності суд не вбачає.

З урахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, дані про якого встановлені матеріалами справи та за відсутності будь-яких характеризуючих даних підтверджених доказами зі сторони захисту, відношення до скоєного адміністративного правопорушення, що полягало у запереченні його вчинення, згідно пояснень протоколу, відсутність відомостей про попередні притягнення до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 слід притягнути до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у межах санкції статті.

Відповідно до ст.40-1 КУпАП суд стягує з особи, яка притягується до адміністративної відповідальності судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.23, 33,40-1, ч.1 ст.130, ст.ст.283-285 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 /сімнадцять тисяч/ грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн (шістсот пять) 60 коп. судового збору.

Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г. Павлов